231 ' D5 RADOVANOVIC HZVKTOLIK 



és injekciói is. A tektonikus mozgások a peimkoiban is folytatódtak, erre 

 mutat a porfiroknak és porfirtufáknak a verrucanóban a Grebenen és a 

 Porecska-völgyben lévő föllépése. Ezután a lerakodásban egy nagy szüne- 

 telés állt be, minekfolytán ezen egész nagy területen a triászképzó'dmény 

 nyoma sem volt megállapítható. A mezozói kor a liásszal kezdődik, előbb 

 a parti fáciessel, hellyel-közzel széntelepekkel, azután egy szubhtorális, 

 a bánságihoz hasonló fácies következik. A középső jurából legjellemzőbben 

 van kifejlődve a legfelső emelet, és pedig az ammonitokban dús Klaus- 

 rétegek alakjában (Greben, Crnajka). Ezután úgylátszik, a letelepülésben 

 egy szünet következett be, mely a legfelsőbb juraemeletig (Tithon) tartott, 

 mely a cephalopodafáciesben igen jól van képviselve és észrevehető határ 

 nélkül fokozatosan az alsó krétába megy át. A Milanovác, Porecska-völgy 

 és Mirocstól keletre eső vidék által képviselt előfordulási helyeken egyaránt 

 tengeri jellegű, és benne a legmélyebb szintektől kezdve a gaultig fel, vala- 

 mennyi szint képviselve van ; azonkívül litorális-képződményeket találni 

 nyugaton, délen és délkeleten. Az oazisnemű, gyökérnélküli, litorális fáciesű 

 kisebb mészkőrögök, melyek a Porecska-völgyben, Milanovácz táján és 

 Mirocstól észala'a, rendesen az áttolási takaró szélén vagy annak közelé- 

 ben mint exotikus tömegek a pelagikus alsó krétában találhatók, valószínű- 

 leg az áttolás által hordattak oda. Valószínűleg a felső krétába tartoznak 

 azok a táblás mészkövek, márgák és márgás homokkövek, melj^ek a leg- 

 távolabbi északkeleten lépnek fel és melyeket más-más geológusok hol 

 liászra, hol doggerre, majd határozatlankorú mezozói rétegekre magyaráz- 

 nak, ez legalább legtöbb valószínűséggel bír a Brza-Palánkától északnyu- 

 gatra fekvő vidékre, Eeka-vidékre, hol az Alixar szénbánya van, melynél 

 a széntermőrétegek meredeken fölemelve az I. csoportbeli kristályos palák 

 alá merülnek, míg a szén maga legjobban egyeztethető össze a későbbi ki- 

 törések által meg nem zavart, keletszerbiai közönséges, krétaszenekkel. 



A mezozoikum végén következett be a nagy délkárpáti áttolás. minek 

 folytán az I. csoportbeli kristályos palák hol a II. csoportbeli kristályos 

 palák, gránitok és gabbrókőzetek fölé, vagy a paleozói rétegek verrucano, 

 porfirok és porfirtufák fölé, hol az autochton terület mezozói rétegei fölé 

 kerültek. Ezen nagy tektonikai mozgásokkal karöltve számos szakadék 

 képződött, minők egyrészt az Északkeleti-szerbhegység és a Timok-medence 

 között, másrészt a nagy Csernavölgy— Kazán— Porecska-völgy mentén levő 

 törés, míg innen délre a Cérna— Réka vidékén az óriási andezit-kitörések 

 kezdődnek, melyek Majdánpekig nyomozhatok. 



Az óharmadkor folyamában a főelvetések véglegesen kialakulnak, 

 több sülyedés jön létre, melyeket később a ncogén tölt ki. 



Vidékünk geológiai történetének utolsó szakaszában annak dombo- 

 rulat! viszonyai alakulnak ki, amidőn a valószínűleg hajdan összefüggött 

 feltolási takaró részben lehordatott, úgy, hogy ez az antiklinális gerince- 



