244 BENB GÉZA 



vehetetlen anyag. Már ezen völgyccskével szemközt, úgymint Cmajka helység- 

 nél a hasonnevű patak jobhpartján elteiüJő hegyek felső része a kristályos palákra 

 rátelt pult mészkövekhől van fölépítve, amelyeket a szerb geológusok az alsó, 

 illetőleg a délibb, magasabb részeiben a f e 1 s ő k r é t á b a sorolnak. Ez az utóbbi 

 képződmény már a Deli Jován -hegygerinc mészköveivel függ össze, amelyek a 

 Goli-vrh (1100 m) és a Crni-vrh (1261 m) legmagasabb csúcsokat is képezik. Ezzel 

 ellentétben Tietze (Jahrb. d. Geol. Eeichsanstalt Bd XX., 1870) Cniajkánál 

 kla US -rétegeket állapított m(g, amelyekre közvetlenül tithonkorú mészkövek 

 vannak települve. 



A crnajkai mágnesvas ércleiepek. 



A déli irányban, Tar.da felé vezető kocsiútat Cmajkánál előbb mindkét 

 oldalon a mészkő kíséri, majd a gránitdiorit területére jutunk, ahol a Cmajka 

 balpartján a Yrba-hegy keleti oldalán meredek sziklákban áll a biotitdiorit. 

 A helységtől kb. 1 km távolságban ott, hol a völgy kiszélesedik, a parasztmalmok 

 tájékán nagy salakhányók terülnek el és egy régi kohó egyengetett tere is látható. 



Följtibb a Cmajka medre meredek sziklák között szűkül és a patak nagy 

 eséssel zuhog le. Itt a kocsiút a balparton meredekebben kapaszkodik fel és egy 

 régi magnetitbányához jutunk. A patak és a kocsiút között válogatott 

 ma gnetit ércnek halmai feküsznek, és ezeknél, közvetlenül az út alatt egy régi, 

 bfdőlt táró helye látható. Az út fölött azután, a hegyoldalban több tölcsérszerű 

 nagy horpát találunk, melyek kétségkívül ama táróból a külre hajtott feltörő 

 műveleteknek omlásai. Fent a hegyen azután egy pár szállás közelében régi bányá- 

 szat tanúiképen a horpáknak és leásásoknak egész sora látható. Ezek a régi műve- 

 Jetek ismeretlen időből valók, míg a Crnajka szurdukszerű részében, kb. 3 m-el 

 a patak fölött, egy Hoffmann Félix által 1890. évben 4'^ 10° irányban 

 hajtott táró szája van. Az 1913. évben újranyitott táró gránitszövezetű biotit- 

 dioritban van megkezdve és 30 m hosszúságban egy 4 m vastag magnetittelepet 

 keresztezett, azután 34 méterben a feküt képező dioritot ütötte meg. Az érc itt 

 szakadékosan és lencseszerűen egy 10*^ és 11*^ közötti vonulatban 

 lép fel, nagyjában DNy-felé dől és az egyes lencsék 0'5— 4*0 m vastagságot éniek 

 el. Ezen az ércvonulaton a táró 72 méterre volt eredetileg DDK-felé kihajtva, 

 míg 1914. évben utólag 145 m csapáshosszig tárták fel. A tömött, szép m a g- 

 netitérc rézkovanddal, világos húsvörös földpáttal és biotittal, illetőleg 

 abból elváltozott klorittal van rondítva, de nagyjában elég tiszta. A z é r c e s e- 

 dés agyagos-füldpátos töltelék társaságában lép föl, 

 amelyben kloritos erek között némelykor tenyérszélességű föld pát darabok van- 

 nak beágyazva. A földpát világos húsvörös, a klorit szennyes s/ürkészöld, hely- 

 lyel-közzel benne még el nem változott biotit is látható. 



A most föltárt ércvonulat fölött kb. 5—6 méterrel magasabban van az 

 előbb tmlített régi táró, a fölött a horpák sora összesen 170 m csapáshosszra kö- 

 vette az ércvonulatot. A régi táróban, úgymint a horpákkal összefüggő régi vája- 

 tokban folyt bányászkodásnak kiterjedéséről, nemkülönben a régi üzem alatt 

 kitermelt ércmennyiségéről semminemű adataink nincsenek. A HoFFMANX-fóle 



