246 BENE GÉZA 



K-re ftkvő magaslaton átkelve, a hegygerincen végig K és DK-felé menve, egy 

 órai gyaloglás után közvetltnül a Mali-Gabar és a Painov-potok összefolyásán á 

 lévő, beomlott kutatótáróhoz, illetőleg annak horpájához jutottunk. Ezen régi 

 kutatás körül mindenütt gránit látható szálban, benne igen számos világosvörös 

 kvarctelér lép föl. A hajdani táró hányóját a patak teljesen elhordta. A horpa 

 közelében egyes jtla rabokban heverő gyönge rézérceket gyűjtöttem, 

 melyeknek túlnyomó anyaga világoshús vörös kvarc, amelyl)en c h a 1 k o p i r i t, 

 a zűrit, malachit és tenorit vegyesen van behintve, azonkívül egyes 

 repedéseiben kloiit is látható. Ez a táró Milojkovits felügyelő úr följegy- 

 zései szerint a hajdani majdanpeki szerb királyi bányahivatal megbízásából 

 1860. évben lett hajtva, azon célzattal, hogy a fölötte a Cracu cu Oknele-gerincen 

 lévő régi horpák alá jusson, melyek körül pirit, ar/énkovand, malachit és chalko- 

 pirit található. 



A régen beszüntetett bányászati kutatás eredményét a következőkben 

 foglalom össze. A Cracu cu Oknelen végzett kutatásokkal először is hajdan meg- 

 állapították, hogy az ércesedés vagy épen nem, vagy csak silányan megy a mélybe. 

 Ha ércfolytonosságot állapítottak volna meg, akkor — úg^-mirt más bányavi- 

 déken — bizonyára tetemes mélységre mentek volna le, mi mellett különféle 

 magasságokban tárók is hajtattak volna. Később ki). 230 méterrel mélyebben 

 a föntemlített tárót hajtották, ezzel ugyan nem jutottak a horpák alá, de bizo- 

 nyosan oly kedvezőtlen kőzet viszonyokat és oly csekély mérvű ércesedést álla- 

 pítottak meg, hogy az egész műveletet beszüntették. Eszerint a Cracu cu Oknele 

 ércelőfordulásának kérdése ugyan nincsen megoldva, de kétséget nem szenved, 

 hogy ezen megoldás csupán egy több száz méter hosszú altáróval, tehát rendkívül 

 nagy pénzáldozatokkal volna elérhető, de az ezekkel elérhető eredmény 

 nagyon is kétes. 



Tandától a Crnajka -völgyet fölfelé követve, a folytonosan rosszabbodó 

 kocsiúton kb. 2 órai út után Lükére jutottunk. A felső Crnajka -völgyben végig 

 még a gránit látható, azután a vízválasztótól délre pa^eozói palák lépnek fel, 

 melyek különösen a Luké helységbe levezető kocsiút meredek részén jól láthatók. 



Luké helységen túl 1 km. távolságban a régi kocsiútat, amely a Belareka- 

 patak jobbpartján vezetett, az árvizek teljesen elpusztították, és most kb. 

 2 km. távolságra a pataknak köves medrében kell utunkat folytatni, míg a dűlő 

 melletti utat elérjük, mely a Jastrebovác-völgybe vezet, hol a szegényes Topla 

 helység fekszik. Egész utunkban a sötétszürke palák kísérnek, melyek a patak 

 medrét, úgymint a hegyek oldalait, roppant hordái éktömegek alakjában borít- 

 ják. Ezen kőzeteknek komor színe, nemkülönben nz egész vidék növényzetének 

 csenevész, nyomorult volta az utazóra kellemetlen, fárasztó hatást tesz. 



Topla vidékének aranylaitalnii'i pirit jei. 



Topla helység közelében a kőzet viszonyok megváltoztak. A palák itt min- 

 denütt erős ii jiciálást szenvedtek: a kvarca kőzetet teljesen áthatotta és a kőzetek 

 színe fehéres és limonitos vagy vasoxidos, következésképen hol sárgás, hol vörö- 

 ses és ezzel elértük azt a vidéket, melyen hajdan a r a n y t a r t a 1 m ú p i r i t r e 

 itt élénk bányászat folyt. 



