TÁRSULATI ÜGYEK. 298 



található, amelyek az egykorúságot igazolják. Ejy fontos körülmény támogatja 

 ezen feltevést és a sphaerozomuok jelenléte. Rüst a sphsBrozoumokat ilyen nagy 

 alakváltozattal és számbeli előfordulással csak a titonból említi. 



VI. Szakülés 1916 jun. 7-éii. 



Elnök: Szontagh Tamás dr. 



a) Ballbneggbr Eóbbrt dr. : Hilgard E. W. emlékezete címén a kali- 

 forniai egyetem nem régen elhunyt tanárának működését méltatja. Hilgard 

 •Németországból gyermekkorában került az Egyesült-Államokba, amelynek 

 tudományos életében előkelő szerepet vitt. Munkáinak száma 250-nél többet 

 tett ki és eszméi a magyar agrogeológusokra is igen nagy hatással voltak. Sikeres 

 munkálkodásával óriási területeket nyitott meg a mezőgazdaságnak és ezen 

 a réven joggal számíthatjuk korunk legkiválóbb fórfiai sorába. (287 — 289 old.) 



Az elhangzott előadáshoz Szontagh Tamás dr. elnök hozzáfűzi, hogy a 

 párisi világkiállításon Hjlgard aranyérmet nyert egy agrogeológiai készülékeért, 

 a második aranyérmet a japán agrogeológiai osztály, a harmadikat a m. kir. 

 földtani intézet agrogeológiai osztálya nyerte meg. 



h) Fejérvár Y Géza Gyula báró : «P o s s z i 1 i s bókák a püspökfürdői 

 preglaciális rétegekből)) címen bemutatta osteolósriai tanulmányát. 



Előadó beszámol a Kormos dr. által a püspökfürdői praeglaciális rétegekben 

 gyűjtött fosszilis béka -maradványokról. Mindenekelőtt utal az eddigi fosszilis 

 Anurákról való ismereteinkre, melyek a juráig (Wyoming és Spanyolország) 

 nyúlnak vissza. Az osteológiai viszonyokat illetve ezúttal csupán a sacrum 

 s az u r s t y 1 alkatával foglalkozik. Utal arra a jelenségre, miszerint egyes 

 fosszilis alakokon (Palaeohatrachus, Platosphus) 2 v. 3 csigolyából áll a sacrum. 

 Ily s a c r u mmal bíró békák eddig Magyarországról nem voltak ismeretesek ; 

 előadó egy oly békát ír le ezúttal, amelynek sacrumát 2 csigolya alkotja, 

 s Plióbatrachus Lánghae névvel illeti. E lelet alapján a Bufonidae családot 

 két alcsaládra : Bufoninae Pejérv. és Platos'phinae Ebjérv. osztja föl. Meg- 

 említi a ÜEPÉRET-féle Eousillon-i Diplopeltunist, melyet eiőadó ugyan- 

 csak a Bufonidaehez sorol. Depéret leírása s ábrái nélkülözik a kellő 

 pontosságot ú. h. a Dipl&pelturus s az előadó által felállított Plióbatrachus 

 különbözősége nem biztos; a végleges tisztázást csak a Dbpéret-í éle anyag- 

 gal való közvetlen pontos egybevetés hozhatná meg. 



E faj leírása után előadó beszámol egy sacrum + urostylu sból álló 

 maradványról, mely a BoLKAY-leírta Pelohates rohustushoz tartozik. E faj vali- 

 ditását illetve szerző jelenleg nem nyilatkozhatik ; részletesen foglalkozik az 

 u r s t y 1 és a sacrum érdekes alkatával, egybeveti ezt a Boulbngbr és 

 Adolphi által recens anyagon tapasztalt, előadó által atavismusoknak tartott 

 rendellenes formatiókkal, amely alapokon a nevezett regio származástani fejlő- 

 désére lehet következtetni. 



Ugyané termőhelyről kerültek elő Rana esculenta L. foss. és Bufo viridis 

 Laur. foss. maradványok, amelyeket az előadó az egyéb Pelohates maradványok- 

 kal együtt egy későbbi dolgozatában fog beható vizsgálat tárgj'-ává tenni. 



Végül a morfológiai tényekből leszűrt konklúziók alapján általános követ- 



— 10 — 



