40 
tokos majorjától E-ra, az országút mellett emelkedő dombnak elhordása 
által szerezték azt meg. 
A Zagyva balpartján elhuzódó hegységet javarészben trachit és törme- 
lék-közetei alkotják. A hegység lábánál azonban, a térszin alacsonyabb 
részében diluvialis korú terrasz van, s ebből vették a vasúti töltés szélesbí- 
tésére felhasznált anyagot, a partoldal tekintélyes részét ásván le. Ez alka- 
lommal bukkantak rá a mammuth-maradványokra. 
A m. kir. földtani intézet csak későn értesült e leletről, s mikor én, 
BöckH János igazgató úr igen megtisztelő megbizása következtében 1898. 
évi január 22-én kirándultam a helyszinére, már a munkálatokat abba- 
hagyták, de a leásás még friss volt, úgy, hogy a rétegsort még jól lehe- 
tett látni. 
A kb. 30 m. magas leásás legfelsőbb részét a lejtőtörmelék képezte. 
Ez alatt több m. vastag homok, majd lősz következik. A lőszt egy vékony 
rozsdás sáv választja el az alatta fekvő, s a leásás alsó részét képező kékes 
színű foszlós homokos agyagtól. Ennek a homokos agyagnak alsóbb részé- 
. ben pedig van egy kb. 0-5 m. vastag réteg, mely a szó szorosabb értelmében 
mammuth-breccsiának mondható, mert majdnem kizárólag mammuth 
csontváz-alkatrészekből áll. Ha emellett tekintetbe vesszük, hogy a leásás 
kb. 25 lépés széles s 50—60 lépés hosszú : elképzelhetni, hogy a csontoknak 
minő tömege került itt a munkálatok közben napfényre. Egész mammuth- 
csordának kellett hirtelen elpusztulnia, hogy a csontok olyan nagy tömege 
kerüljön az aránylag kis helyre. A csontok tömeges előfordulása és 
mállott volta az oka, hogy csak kevés használható anyag került ki e 
lelőhelyről. A mit kirándulásom alkalmával, és később május 9-ikén, a mikor 
Böcxgn J. igazgató úr vezetése alatt a m. kir. földtani intézet több tagja rán- 
dult ki e lelőhelyhez, az intézetnek megmenthettünk, azt PoszróczkY ÍVÁN 
úrnak köszönjük, ki — birtokán folyván a munkálatok —- az épebb dara- 
bokat, javarészben zápfogak, összegyűjtötte. A magyar nemzeti múzeum- 
ban lévő maradványok is az ő ajándékai. 
Látva a mammuth-csontoknak azt az óriási tömegét, mely e fél méter 
vastag réteget alkotta, önkénytelenül az a kérdés merült föl: hogy került 
ide ez a sok csont? 
Az a kékes, foszlós, homokos agyag, melyben a csontbreccia-réteg 
van, teljesen hasonlit azokhoz az iszaplerakodásokhoz, melyeket a folyók 
árvizkor ártereiken vagy mocsarak fenekén leraknak. Az anyag petrografiai 
alkotásából tehát bátran ráfoghatjuk, hogy itt a diluviális korban valamelyes 
ártéri mocsár terült el. 
A mammuth-maradványok hazánkban gyakoriak; erről tanuskodnak 
gyűjteményeink, melyek mindegyikében van jócskán mammuth-csont. De 
hogy valahol, kis területen, ilyen nagy mennyiségben fordultak volna elő 
mammuth-ecsontok : arra nem tudok példát. — Azt is tudjuk, hogy a mam- 
