45 
A Sóköze K.-i oldalán vonuló völgyüűlet Ny.-i szélén fekszik az úű. n. 
c Fekete-tóv, mely jelenlegi alakjában régi időtől fogva fürdőül szolgál ; ha 
e tó vize felső rétegeiben jobban lehűl, akkor a fürdővendégek a cMogyorósi- 
tavat szokták felkeresni, mely több meleget fejleszt. 
Az imént vázolt viszonyokból világosan kitűnik, hogy a cSóközes, 
melynek ÉK.-i szélén az Illyés-tó is fekszik, nagyobbmérvű beomlási terület. 
Ezen mediterránkorú lerakodások alkotta területen a hozzáfolyó és abban 
keringő víz nem csak a betelepedett kősótömzs szikláit mossa és oldja foly- 
tonosan hanem az agyagmárgával váltakozó homokrétegeket is mindjobban 
kimossa és eltávolítja, minek folytán földalatti üregek keletkeznek, melyek 
a rájuk nehezedő tömegek súlya alatt beomlanak. Ezek a beomlások ter- 
mészet szerint a felszinig folytatódnak, a hol az így előállott tölcséralakú 
mélyedések azután megtelnek sósvízzel. 
Ily módon (alámosás és beomlás következtében) jött létre az Illyéz-tó 
is, mely a többi tavaknál csak nagyobb területet foglal el. 
E tó vize a felszinen ottlétemkor a levegőével megegyező hőfokot 
mutatott ; fél méter mélységben már (maximális hőmérővel) 255 és 38 R.-fo- 
kot mértünk ; a legmagasabb hőfokot 1:"5 méter mélységben találtuk, hol 
a víz 53—55-59 R..— 665— 69-50. hőfokot mutatott. 1-5 m-től lefelé 
a hőfok megint alább száll úgy, hogy a tó különböző (14) pontjain 
mérve, a 355 m — 20 m mély fenekén (a legmélyebb pontok az MEDI, 
trachitbreccsia képezte meredek part mentén, két fürdőház közötti részen, 
a tó közepe felé vannak) a minimális thermométerrel 11——28 R.-fokot 
(11 fokot 8 m-nél, 289-ot 35 m-nébtaláltunk 18 m mélységben 1457" R., 
20 m mélységben 13:5 R.-hőfok mutatkozott, a mi megint korülbelül az 
ottlétemkor észleit levegő hőfokának felel meg. 3 
Azon jelenség, hogy csekély mélységben a víz tükre alatt e sóstavak 
vize meleg, sőt forró, a fenék felé hideg, a többi fürdésre használt tavaknál 
(Mogyorósi-tó, Fekete-tó), továbbá a Vörös-, Zöld-tónál stb. i8 megvan, de 
valamennyi közt legmelegebb az Illyés-tó. 
Az előadottak szerint azon gondolat teljesen ki van zárva, hogy az 
Illyés-tó vizének 1-5 m mélységben észlelt oly feltünő magas hőfokát 
felszálló hévforrás idézné elő, a Sóköz sóstavainál általában mutatkozó s így 
közösnek tekinthető melegfejlesztés okát tehát másban kel! keresnünk. 
Erre nézve ez idő szerint határozott véleményt mondani nem lehet. 
E kérdés tisztázása akkor remélhető, ha az Illyés-tó 15 m mélységéből és a 
fenék mélyebb helyeiről (hol a sótartalom okvetetlenül konczentráltabb) 
való víz külön-külön elemezve lesz és azonkivül — mi igen lényeges — 
a hosszabb időn (legalább egy éven) át teljesen megbízható hőmérővel rend- 
szeresen végzett hőmérések adatai is rendelkezésünkre állanak. 
A magam részéről a vízben végbemenő vegyi folyamatokra (oxidáczióra) 
vagyok hajlandó leginkább gondolni, mi mellett a kősó és a só-agyagmárga 
