44 
oly gyakori bitumenes mivolta, valamint esetleg a trachitban és a trachit- 
breccsiában előforduló pyrit lebeg szemem előtt. 
Az Illyés-tó bizonyos fázist (lánczszemet vagy nyugvópontot) jelöl az 
itt" lassan-lassan végbemenő völgyképződésben ; K.-i és Ék.-i oldalát beomlás 
ellen a részben mállott, de azért elég HETRÉNŐI és szilárd trachitbreccsia 
kompakt tömege biztosítja. 
A tó előreláthatóan jelentékeny változás nélkül hosszabb ideig fogja 
jelenlegi alakját megtartani, de időnként szükséges lesz fenekét — főleg a 
sekélyebb helyeken — eliszaposodás elhárítása szempontjából — kitakarítani. 
Meg vagyok róla győződve, hogy a vízaknai sóstóban állítólag felszálló 
meleg forrás szintén nem az, hanem, hogy a melegfejlesztés oka ott is 
ugyanaz lesz, mint az Illyés-, Mogyorósi- s a többi szovátai tavaknál. 
Legyen szabad végre még egy a Prometheus czímű heti folyóirat 
IX. (1897.) évfolyamának 79—650. lapján megjelent rövid közleményre 
ráutalnom, melyre dr. Lóczy LaJos, egyetemi tanár úr figyelmeztetni szíves 
volt, egyszersmind a nevezett folyóirat illető füzetét betekintés végett 
rendelkezésemre bocsátván. 
E közleményben G. ZIEGLER hasonló jelenségre, t. i. a sósvízben 
kifejlődő magas hőmérsékletre hívja fel a figyelmet. Ugyanis a Besancon 
mellett szerkesztett mesterséges sósvíztartó kiürítése alkalmával 1873-ban 
figyelték meg e sósvíz feltűnő melegét. Ennek folytán ZIEGLER és MARCHAND 
a sósvíztartóban több hónapon át hőméréseket eszközöltek, melyek folyamán 
augusztus 14-én 1735 m mélységben a legmagasabb hőfokot (627 C. 
találták. E magas hőfokot ZIEGLER a nap sugarainak tulajdonítja, mondván : 
(A nap melegének ezt a felhalmozódását lényegileg abból kell kimagya- 
ráznunk, hogy az emelkedett hőmérsékletben létrejövő sószaporodás 
következtében a sóoldat egyes részecskéinek a sulya gyarapodik és pedig 
annyira, hogy túlhaladja a hő emelkedése folytán előálló súlycsökkenést. 
Innélfogva pedig megakadályozza a melegebb részeknek fölfelé nyomulását.? 
A besanconi mesterséges sósvíztartónál hasonló hőmérsékleti viszonyok 
észleltettek, mint a szovátai természet létrehozta tavaknál. Besanconnál is 
legfelül a víz (esővíztől) hideg, bizonyos mélységben eléri a melegnek 
maximumát, a fenék felé megint mindinkább hideg. 
E helyt még csak azt akarom kiemelni, hogy a fenn hangsúlyozott 
vizsgálatok Szovátánál az Illyés-tó vizén kivül legalább még a Fekete-tónál 
is keresztülviendők volnának, minthogy e tó általában kevesebb meleget 
fejleszt és vize a felső rétegekben hamarább hül le, mint pl. — a mire fent 
utaltam — a Mogyorósi-tó vize. 
