46 
melyet a szerzők ama problematikus szervezeteket illetőleg tesznek. Elisme- 
rik, hogy azoknak egy nagy része úgy, a mint NATHORsT hiszi, férgek vagy 
héjas állatok fúrónyomai, mert ők meggyőző bizonyítékot találtak a Rhone 
deltájában, nevezetesen Galejon mellett, annak homokos iszapos partjainak 
álló vizeiben. Ez az iszap csak úgy hemzseg egy a Nereis nemből való sertés- 
lábú féregtől, mely az apály idején vagy midőn a szárazföldről jövő szél befelé 
hajtja a vizet, az önfúrta járatok nyilásain kijövén, sokszor testük hátsó 
részével a járat falához rögzítve, a járat nyilása körül testének mellső részét 
kigyómódra majd hosszabbítván, majd megrövidítvén és különböző irány 
elé mozgatván, az által az iszap felületén valóságos elágazó rajzokat baráz- 
dák alakjában létesít. A nyál, melyet az állat munkája közben bőven kivá- 
laszt, bizonyos állandóságot kölcsönöz ezen barázdáknak, melyekbe a vissza- 
térő víz iszapot és növényi detritust szállit. 
STEFANESCU egy másik de kétes eoczénkorú lelethelyen (Minereasa de 
Sus) halpikkelyeken kívül még egy- és kétszikűek levélmaradványait gyűj- 
tötte, de fogyatékos voltuk miatt nem határozhatók meg pontosan. Részben 
Ouercus elaena UxG.-re és Myrica-ra emlékeztetnek. ; 
Különböző mioczenkorú helyiségekről a szerzők most a következő növé- 
nyeket írják le : Leguminosítes trispermus, s. sp., Doliostrobus Sternbergii 
(MaRron), hobima affinis S. sp., mely nevét azon nagy hasonlatosságnak 
köszöni, melyet a Hobinia viscosa, (VEwr.) és a HR. pseudo-acacia L. tor- 
tuosa nevű válfajának leveleivel mutat; [ex Sturdzai s. sP., mely levelet a 
szerzők az élő [lex cassine AIr. sox L. leveleivel hasonlítják össze; Ouercus 
Stefanescui xs. sp. Biztosra veszik a szerzők, hogy a különböző európai 
florákban kezdve a tongrientől a mioczénig szereplő Juercus elaena, (UNG.) 
különböző fajokhoz tartozik. A román levél is megegyezik egy SAPoRra-tól 
az ormissani florából Juercus elaena-nak meghatározott levéllel, melynek 
meghatározását azonban az utóbbi időben maga SAPORTA megváltoztatott. 
Fagus horrida (R. LupwiG), Sapindus Bramdzai x. sp., mely nem tévesz- 
tendő össze Sapindus falcifolius (A. BRaAuwn)-sal. A román levél különös 
erős bőrnemű állományt árul el, ez valamint levélkéi tökéletes hasonlatos- 
ságot mutatnak egy kertben tenyésztett és Sapindus japamicus-nak elneve- 
zett fa leveleivel. 5. falcifolitus és S. Hazslinszkyi hazánk északi vidékein 
oly bőven előforduló levelek különösen az első számos és fölfelé szálló erei 
miatt összetévesztbető a román levéllel, de HEER azt mondja S. falcifolius 
svájczi leveleiről, hogy ezek állománya nem volt bőrnemű és hogy az Észak- 
Amerikai-Egyesült államok déli vidékein tenyésző 5. marginatus-sal össze- 
hasonlíthatók. A szerzők a II-ik táblán a 10/a képben bemutatják ama 
említett S. japamicus egyik levelét, melyet azonban legfölebb csak alakjára 
