137 
Az éles-kavics kérdés fejlődése. 
Eddigi tudomásunk szerint legelőször GUTBIER A. vette észre az éles- 
kavicsokat 1858-ban a Szász-Svejczben. Az ottani diluvialis törmelékben 
élekkel biró, simára csiszolt kődarabokat talált, melyek közül némelyik ugy 
festett, mintha valami kötömbből lett volna kivájva. GUTBIER úgy magya- 
rázta ezeknek a képződését, hogy a jéghegy talpához fagyott kődarab annak 
előrehaladása közben a eziklás talajon kicsiszolódott; ha a ködarab 
helyzete változott a jégtalpon és másik oldalát fordította a talaj felé, úgy a 
két kicsiszolt felület között él támadt. 
MExws 1872-ben Holsteinben észlelte ezeket a kavicsokat, azonban 
általánosan ismertté csak BERENDT tette 1876-ban, midőn a geologusokat 
figyelmeztette az éles-kavicsok rendkivül nagy elterjedésére. Észak-Német- 
ország telső diluvialis homokjában a kartografiai felvételek alkalmával mind 
több és több dreikantert találtak s igy nagy érdeklődés támadt ezek iránt. 
Az élek szabályossága, a felületek simasága némelyekben azt a véleményt 
keltette, hogy a kőkori ember készítményei e kavicsok ; mások a szabályos 
lapok képződésének okát abban keresték, hogy az illető közet hajlandó 
bizonyos lapok szerint való hasadásra. Voltak a kik a széltől fujt homok 
csiszoló hatására is gondoltak. Mindezeket azonban elhallgattatta BERENDT, 
aki még 1876-ban felállította a dreikanterek keletkezésének egy uj magya- 
rázatát, teljesen azonban csak 1884-ben fejtette ki elméletét. Ezen híres 
elmélet lényege a következő:! Ha köveket egymásra dobunk, vagy ha 
egy kőrakás elrendeződését megfigyeljük, ugy 10 közül 9 esetben azt talál- 
juk, hogy egy felső kő három alatta levő kő között, a hézagban fekszik. Ha 
most ezen köveket valami erő és pedig az egyetlen gondolható erő : a folvó- 
víz, mozgásba hozza és a felső kő fölemelkedve vagy részben az alsókkal 
együtt tovább lököődve, ugyancsak a három alsó kő közé, a hézagba esik 
vissza, úgy ezen felső kő a folytonos csendes felütődés s zötyögtetés miatt 
alul, a három érintkező helyen kicsiszolódik. Az alul fekvő kő ezen termé- 
szetes Packung szerint szintén három kővel érintkezvén, hasonlókép három 
oldalúvá válik, 
Így áll elő a szabályos három élű alak, az igazi dreikanter, miként 
ezt BERENDT szemléltető ábrában is bemutatja. Ha a kövek különböző 
keménységűek, vagy a fedő kő sokkal nagyobb az alsóknál, úgy hogy a 
három alsó kő között levő hézagba be se fér, vagy ha a fedő kő sokkal 
kisebb az alsóknál s így két kő közé is befér, különféle módosulatok álla- 
nak elő, s származnak az egy, négy vagy több élű alakok, és a szabályta- 
lan, benyomatokkal ellátott vagy ripacsos kövek. BERENDT ezen elméletének 
súlypontja a mozgató erőre esett. A köveket megmozdító erő csak víz 
lehetett, de nem tengervíz, mert észlelő a tengerparton ilyen alaku kavi- 
10 
