145 
jellemző állatát dr. KocH Awrar gyűjtötte!" számos példányban, Kolozs- 
várott, diluvialis párkány sárga, porondos agyagjában. Dr. KocH ANTAL az 
erdélyi xcorvos s természettudományi értesítőbenv leirja ezt az érdekes rág- 
csálót, azonban ráutal arra is, hogy lehetséges, hogy ez a marmota az ó- 
alluviumban élt s csak a lyukát furta bele a diluvialis vályogba, s így marad- 
hattak ott csontjai. 
Az erdélyi barlangokból továbbá számos diluvialis ősló, Jeguus fossilis 
maradvány került napfényre, a melyek azonban még nincsenek pontosab- 
ban tanulmányozva. Ezenkivül több Cricetus vulgaris foss., Arvicola ter- 
restris foss., Canis vulpes foss., Cervus elaphus foss., etc. maradvány. 
Arról a teve koponyáról, a melyet PETÉNYI ős-teveként említ, s amely 
állítólag a Szerémség Cserevicz nevű helysége mellől egy kőbányából került 
volna ki, 8 a melyet KuBrsyi FERENxcz Camelus sp. néven, mint ásatag-tevét 
leír és ábrázol !", a magyar nemzeti muzeumban meggyőződtem, hogy recens 
koponya, a melyet talán a tatárok vagy törökök hurczolhattak Magyar- 
országba. A koponya enyvtartalma s általában egész mivolta az első tekin- 
tetre elárulja, hogy legfölebb pár száz évvel ezelőtt elhullott teve koponya- 
csontjával van dolgunk. 
Nem hagyhatom említés nélkül azt a régebbi általános nézetet!§, a 
mely hazánk területén a negyedkori jégkorszak létezését a glacziális-faunáva l 
18 bizonyította. Ugy az ó-ruzsini, beremendi, mint az erdélyi leletek fau- 
nája, ha összehasonlítjuk a legközelebb levő csehországi diluviális emlős 
maradványokkal, miket WogLpRricn!?" preglacziális-, glacziális-, steppe-, 
réti-, és erdei fauna csoportokba oszt, úgy a magyarországi barlangi marad- 
ványokból csak az tünik ki, hogy rendkivül kevert fauna van előttünk, a 
melyet azonban glacziális faunának nem tekinthetünk. 
Messze vezetne tárgyamtól, ha itt a diluviális fauna összehasonlítá- 
sára s csoportosítására térnék ki. Különben is ez a maradványok pontos 
tanulmányozása nélkül részben meddő dolog is lenne. 
Hazánk területére nézve a glacziális korból mindössze azok a Sztemésjk 
maradtak meg, a miket a Tátrában, Retyezátban s még nehány magasabb 
hegyvidéken dr. RórH SAMu, dr. SCHAFARZIK és dr. Posewirz konstatáltak. 
Az a jégkorszak tehát, mely PENckK és BRÜCKNER kutatásai szerint 
Közép-Európát a pleistoczén korban 3 ízben érte, 2 interglacziális időközzel 
megszakítva, mig Észak-Németországot s Oroszországot csak 2 ízben borí- 
totta egy interglacziális közzel megszakítva, a steppe képződés itt cbben az 
interglacziális közben, amott a második interglacziális közben nyomulván 
előre; ez a jégkorszak eddigi tudomásunk szerint Magyarország alföldjét s 
dombos vidékeit nem érte, úgy, hogy itt szabadon fejlődhetett az a fauna, 
a melyik Közép-Európában preglacziális-fauna néven ismeretes. Az erdők- 
kel váltakozó réteken az Elephas primigenius, Rhinoceros tichorhinus, 
Cervus megaceros, Cervus alces, etc. mindaddig élhettek, a mig a nedves 
