[4] 
192 
2 
ADALÉKOK A BAKONYI FELSŐ-TRIASZ ISMERETÉHEZ. 
Megalodus Laczkói nov. form. 
( Megalodus nov. form. cbov). 
Ezt az alakot gyenge részaránytalanság és a háznak lapos és inkább 
hosszú mint magas körvonalai jellemzik. Számos apró, mállott külsejű és 
összenyomott példány mellett, amelyeken a jellemvonásokat biztonsággal 
nem lehet megállapítani, van még előttem huszonkét kőbél s ezek közt 
szintén találni olyán példányokat, amelyeken a kristályos mészszé vált héj- 
nak számottevő maradványait is lehet látni. 
A legnagyobb példány, amelynek jobb oldala annyira mállott, hogy 
a köbél eredeti vastagsága meg sem állapítható, 64 mm. hosszű és 61 mm. 
magas; egy másiknak a hossza 57 mm., magassága 52 mm. és vastagsága 
36 mm. A részaránytalanság igen gyenge és csak az által lesz feltünőövé, 
hogy a bal teknő areája valamivel szélesebb mint a jobb teknőé, valamint 
hogy a balteknő búbjának mintázata előre és fölfelé kevéssel nagyobbra 
növekszik a másikénál. 
Egyes kőbeleken a mellső, lapos, zárólemez alá helyezett s kerekded 
izomlenyomat egész világosan látható ép úgy a hozzá fűződő köpenyperem 
18. A hátsó izomlenyomatot a vizsgált példányok egyikén sem lehetett tisztán 
kivenni; a héjvastagodás, amelyen az feküdt, gyenge fokú lehetett, mert a 
megfelelő benyomat a kőbeleken alig-alig vehető észre. Az egyik példányon, 
amely 44 mm. hosszű és 43 mm. magas, az area és a lunula táján egyes 
héjdarabokat is lehet látni. 
Ezek a darabok bizonyítják, hogy a héj elég vastag volt; ez a vastag- 
ság az area közelében — amelyet hegyes él határol — és nem messze a búbtól 
45 mm.-t tesz ki, a lunula közelében 3-5 mm.-t; kifelé és lefelé a vastag- 
ság csökkenik, úgy, hogy az area alsó részén és a mellső széleken 0-6 
mm.-re" száll alá. Ámbár ennek a példánynak mind a két búbja erősen 
megrongálódott, az mégis jól kivehető, hogy a búbok nem csavarodottak 
be erősen és hogy a szívidomú lunula közepes nagyságú, eléggé lapos és ho- 
mályosan határolt volt. 
A Megalodus Laczkói és a Megalodus Boeckhi további ábrázolását 
egyelőre elhagyom, mert tekintve mind a két alak képviselőinek rendel- 
kezésemre álló nagy számát s azon körülményt, hogy több példányhoz héj- 
töredékek is tapadnak, itt is bátran táplálhatom azt a reményt, hogy a 
jövőben megejtendő gyűjtések tökéletes héjas példányokkal is fognak szol- 
gálhatni. S ez okból egyelőre azokra a kőbélrajzokra utalok, amelyek első e , 
tárgyú közleményemhez csatolvák. 
Itt találom még helyén valónak néhány sorban kiterjeszkedni azokra 
a feltételes vonatkozásokra, amelyek egyfelől a Megalodus Lóczyi ég a 
Megalodus Laczkói, másfelől a Birrseg Laubeia-genusa között állnak fenn, 
amely utóbbit szerzője a St. cassjani Gyprina strigilata, Kutpsr. alakról állított 
