330 Dr HOERNES RUDOLF: 
fel. A bakonyi megalodusokkal foglalkozó első közleményem végén (id. h. 
pag. 150, illetőleg 185) a következők olvasbatók : c Megalodus Lóczyi elte- 
kintve nagyságától — és amennyiben a pontosabb egybevetést a köbél meg- 
tartásának állapotja megengedi, — a Laubeta-tól teknőinek sokkal nagyobb 
egyenlőtlensége és a búűbok erősen kiálló, begöngyölődött mintázatai által 
tér el, úgy, hogy aggályaim vannak a BiIrrNeR-féle nembe való besoroztatá- 
sát illetőleg; ezt inkább lehet a Megalodus n. f. abb nevű maradékokkal 
tenni.) A ma előttem fekvő Megalodus nov. form. abv számos maradványai, 
amelyeket most már Megalodus Laczkói névvel jelezek, ezt az utóbbi lehe- 
tőséget szintén kizárják. A Megalodus Laczkói-nak, amint azt a megmaradt 
héjrészletek mutatják, jóval vastagabb háza, szélesebb és egyszerű areája 
van; a búűbok, ha nem is fejlődtek túlerősen és nagyobbfokú behajlást sem 
mutatnak, mégis jóval erőteljesebbek, mint ahogy ezt a vonatkoztatás alá 
vont cassiani alaknál találjuk. A Megalodus Laczkói-nál különösen a. záró- 
lemez tüntet fel nagyobb terjedelmet, a mint az a megalodusoknál is ren- 
desen így van s azért nagy a valószínűség, miszerint a Megalodus Laczkói 
zárszerkezete is, amely az eddigi anyag fogyatékos állapota miatt pontosabb 
tanulmány tárgyát nem képezhette, nagyobbfokú megegyezésben van a tipu- 
s08 megalodus-zárral, mint a BITTNER-féle Laubeia-genusnak mégis jobban 
eltérő zárszerkezetével, amely genusban én ugyan szintén a megalodusból 
eredő, de tőie némely tekintetben el is térő alakot ismerek föl. 
Megalodus cf. trigueter Wurnr. sp. 
Egy közepes nagyságú Megalodus-nak 18, sajnos, szintén csak 
rosszul megtartott, részben összenyomott és mállott felületű kőbele áll még 
rendelkezésemre, amelyek mindenesetre igen közel állanak a (ardium 
triguetrum Wuxr.-hez (X. WurFExs Abhandlung vom Köürnthenschen 
pfanenschweifigen Helmintholith, pag. 47—48, Taf. II, Fig. 2). Valamennyi 
példányt jellemzi ez a széles, hasas alak, a búbcsapok mintázatának köze- 
pesen behajló s esetlen formája, az area elmosódó határai és a hátsó olda- 
lon rendkívül gyenge nyomai annak a megvastagodott héjrésznek, amely 
más megalodusnál, mint erőteljes lécz, magán hordja a hátsó izomlenyo- 
matokat. 
A valódi, bleibergi Megalodus trigueter Wuxwr.-től — ez utóbbit ille- 
tőleg utalok a cMaterialien zu einer Monographie der Gattung Megaloduss 
(22— 24. 1. I. t. 2., 3. ábra) cz. munkámra, — a bakonyi köbelek föleg a 
következőkben térnek el: Magasabbra nyúló s egy mély barázda által 
elválasztott búbcsapjuk, ami a zárólemeznek erőteljesebb kifejlődését is 
feltételezi, — és azután a kőbél areafelületének (úgy mint a Megalodus 
trigueter-nél is) kevésbbe éles határai. Ezek az utóbbi sajátságok csak a 
nagyobb, 64 mm. hosszúsázot és 62 mm. magasságot elérő vagy megköze- 
