ADALÉKOK A BAKONYI FELSŐ-TRIASZ ISMERETÉHEZ. arai] 
lítő kőbeleknél szoktak érvényre jutni, míg a kisebb példányoknak kevésbbé 
kiugró csapjuk és jobban határolt areájuk van. Miután ezek a tulajdonsá- 
ságok az általam összehasonlitás alá vont és a gráczi egyetem Földtani 
Intézetének tulajdonát képező bleibergi megalodusok több példányán 
némileg és felváltva szintén jelentkeznek, nem lenne kizárva, hogy ezek a 
bakonyi maradványok magához a Megalodus trigueter-hez lennének soro- 
zandók, amint másfelől meg valószinűtlenné teszi a két forma eltérő geolo- 
giai kora, hogy azok, — a miről szintén csak jól megtartott héjas példá- 
nyok nyújthatnának felvilágosítást, — tényleg teljes összhangzásban lenné- 
nek. A most megbeszélt és a Megalodus trigueter Wutnr.-re emlékeztető 
köbelek egynehánya harántul hosszabbodó, majdnem trapezoidális körrajzot 
mutat; ha pusztán erről a nehányról lenne szó, úgy azokat minden tétová- 
zás nélkül egy önálló új alak maradványainak kellene tekinteni; de a 
mennyiben ezek egynehány szabályosabban alakult és a  Megalodus 
trigueter bleibergi kőbeleihez hasonló közvetítő alakkal összefüggnek, egye- 
lőre legezélszerűbbnek tartom mind ezeket a maradványokat WULFEN formá- 
jához beosztani. 
Végül még szívélyes köszönetemet fejezem ki főt. Laczkó DEzső tanár 
úrnak, a ki nekem a legkészségesebben nyújtott alkalmat arra, hogy a 
Bakony hegység megalodusainak ismeretéhez ezzel a folytatólagos közlemé- 
nyemmel járulhattam. 
