28 BARO FEJKRVARY GÉZA GYULA 



Boulenger fent idézett és rendkívül praktikus kézikönyvének a 

 fosszilis békákról szóló rövid fejezetét a következőkkel végzi: «Donc les 

 Anoures fossiles qui nous sönt connus ne jettent, pas plus que les Urodéles, 

 aucune lumiére sur l'origine des Batraciens actuels. Dés la fin du Jurassique 

 ils existaient tels que nous les voyons aujourd'hui.» A jelen anyag, mely a 

 praeglaciális kor békáinak ismeretét egészíti ki, e téren természetesen nem 

 szolgál újabb adatokkal. 



A felsorolt csoportokat most már csak egy osteológiai fó'szem pontból 

 óhajtanám áttekinteni, s ez a sacrumot alkotó csigolyákra s az ezekkel 

 összefüggő' urostylusva vonatkozik, amennyiben a szóbanforgó anyagot 

 tekintve e szempont bír legnagyobb fontossággal. 



Tudjuk, hogy a ma élő békák eddig ismeretes összes genu- 

 sainál kivétel nélkül egy csigolyából alkotott sacrumot 

 találunk; az alae ossis ilei elülsó' végükkel u. i. csak a vertébra 

 sacralis igen különböző' alakú ú. n. processús transversieihez csatlakoznak ; 

 vertébra sacralisként a kilencedik csigolya szolgál, s az előtte levő 8-ik és 

 7-ik semmiféleképen sem vesz részt a sacrum alkotásában. 1 



Teljesen eltérő viszonyokat találunk a Palaeobatrachus Tschudi s a 

 De l'Isle feírta Platosphus nemeknél. Tudomásom szerint csupán e 2 ősi 

 béka-genus az, amelynél a sacrum alkotásában a t y p i k u s, v. i. s z o- 

 rosabb értelemben vett vertébra sacralison kívül még 

 synsacralis csigolyák is részt vesznek, 2 még pedig a Palaeobatrachusnhl 

 1— 2, 3 a Platosphusná.l pedig 1 vert. synsacralis mihi. A fent elősorolt többi 



1 Eltekintve természetesen esetleges abnormális (ata vis t i k us?) jelenségektől 

 * Lehetséges, hoey a Pobth (22) által leírt Ranavus- és Bufavus-ná\ is 3, ill. 2 csigolya 

 vesz részt .1 sacrum, alkotásában ; előzőnél kétségtelenül előrecsúszott a kövületen az ileum, 

 mely a 6-ik csigolya proc. trans.-eű érinti ; Portis ezt maga is fölteszi (p. 1179), s csak az 

 nem érthető, mién írja az előző oldalon (p. 1178) ugyanezen jelenségről a következőket: 

 «É questa nna novitá anatomica che non ha riscontro in nessun genere vivente o fossile di 

 Batraci.» (Hasonló jelenséget volt alkalmam Pelobales csontvázak kikészítésénél tapasz- 

 talni, a mikor a kifőzéskor, zsugorodás által az ileum ok hasonlóan előrecsúsztak). Portis 

 úgy gondolja, hogy a Ranavusnál a három utolsó proc. trans.-pát lehetett az ííewmok 

 függesztője : e proc. trana. s e m m ivei s e m v a s i a g a b b a k, mint az előző csigo- 

 lyákon ; a Bufavus dil. aacr. -ein Portis egy varratvonalal vél felfedezhetni, valamint az 

 e di 1 a t a t i ó k h o z tartozó csigolyatesten is; eszerint kél csigolya volna jelenje mor- 

 phológiai viszonyok tisztázása, mely rendkívül érdekesés kívánatos volna, nem történvén 

 meg, a aacrum és urostyl morphológiai s phylogeniai tárgyalásánál e kél An urára nem 

 leszek tekintettel. 



8 H. v. Meyer (10, p. 150) a Palaeobutrachus diluvianus Goldf. (nála Palaeobalr. 

 ■Ooldfuftsi v. Meyer) nevű fajt illetőleg azt írja ugyan: ídass das Kreutzbein ursprünglioh 

 aus mehreren Wirbeln bestand, gewöhnlich au~ drei, bisweüen glaubt man auch vier unter- 

 scheideii zu können.1 Woi/rBBSTOEFB 1 azonban, aki a v. MEYER-féle anyagot is átvizsgálta, 

 a szóban levő faj leírásakor (25, p, 48) a sacrumról azt írja, hogy h á r o m csigolyából alko- 

 tott (vert. 8acr.-\-2 vert. syneacr. mihi), amelyek dilatatiói közt kél egyenlő nagyságú 

 nyílás van. 



