FOSSZILIS BÉKÁK A PÜSPÖKFÜRDŐI PRAEQLÁCIÁLIS RÉTEGEKBŐL. 33 



proc. spinosusmik megfelelő spvnatői kétoldali egy lateráb's (distális) irány- 

 ban fokozatosan elvesző homorulat látható, melyben a esigolyatest s az 

 ú. n. h a r á n t n y u j t y ány o k közötti határ fel nem ismerhető. 



A szoros értelemben vett sacralis csigolya teste ugyancsak teljesen 

 beleolvad a dilatationes sacraleshe. 1 A proc. spinosus\n\k megfelelő taraj 

 jól látható ugyan, de nem emelkedik ki éles csontléc alakjában, mint a 

 synsacralis csigolyán; a proc. spinosus nyomokban felismerhető. A dilat. 

 sacrales niilii alakja leginkább hasonló az Ali/les vert. sacr.-ának megfelelő 

 képződményeihez, amennyiben azoknak elülső, (a Pliobatrachusivkl a 

 synsacr. csigolya dilat. sacraZmival egybeforrt) oldala, ill. pereme telje- 

 sen követi a synsacr. csigolya dilat. sacralesamnk irányát, ami által 

 az összefő írás lehetővé van téve s így gyönge ívben el őfelé 

 t a r t ó. szemben pl. a Discoglossusivkl megfigyelhető typussal, amelynél 

 a Bufoia emlékeztetően e dilatátiók elülső peremének iránya 

 inkább derékszöget alkot a gerincoszlop tengelyével, vagy 

 hátrafelé tartó, s a Bombinatoníű, amelynél viszont a nevezett 

 perem hirtelen erős ívben kanyarodik elő felé, kisebb 

 mértékben azt az alakulatot tüntetvén föl, amely a Pelobates, Pelodytes, 

 Megalophrys s más Pelobatidákon lép fel. Hátsó peremük hátra- 

 felé tartó s egymással (nem a gerincoszloppal!) közel derékszöget 

 alkot. E dilatátiók határvonala, s így teljes alakja a maradvány 

 töredékes volta miatt nem állapítható meg egész bizonyossággal; masszív, 

 nagy kiterjedésű csontfelületet alkotnak, laposak, nem hengeresek. 

 A sacrumot alulról tekintve feltűnő a csigolyatestek közepén látható 

 varratszerű vonal, mely a k é t csigolya határát immár világosan jelöli 

 meg, valamint a két pá r hatalmas neurális nyílás, mely a sacrumnak 

 2 csigolyából való összeforrását a legkézzelfoghat óbban bizonyítja be. A 

 synsacralis csigolya elül kivájt, hátulsó izületi felülete az ossz* 'forrás követ- 

 keztében nem látható, de a varratvonal alakjából következtetve pro- 

 coel, s nem amphicoel, minek következtében a vert. sacr. (s. str.)-nál 

 is procoel typust kell feltételezni. 2 A sacralis csigolya az urostylusszaA 

 dupla condylus által ízesül. Legnagyobb szélessége 17*6 mm. 



Urostylus (os coccyyis) (I. tábla, 4.-5. ábra & II. tábla, 2. ábra).: 



1 A sacralis (és synsacralis) csigolya eddig proc. írans.-nek tartott kiszélesedéseit 

 dilatationes sacrales névvel jelölöm, mert, mint később látni fogjuk, "zek nem egyenlők a 

 proc. trans.-VL-l (diapophyses), hanem ezeket csak magukban foglalják, tehát e kiszé- 

 lesedéseknek a proc. trane. csak egy részét képezik. 



* BorLENGEE (<i, p. 38) ezen állítása : <<In those forms in which the vertebrre 

 are proccelous the eighth is biconcave ; the ninth being invariably biconvex>> tehát nem 

 általánosítható ily határozottsággal ; eddigi vizsgalataim folyamán u. i. a Buja vulgáris 

 Laür. és B. viridis Laur. valamint a Pelobatesck VIII. és IX. (sacralis) csigolyáját 

 is p r o c o e 1 n e k találtam. 



Földtani Közlöny XLV1I. köt. 1917 ;: 



