FOSSZILIS BÉKÁK A PÜSPÖKFÜRDOI PRAEGLACIÁLIS RÉTEGEKBŐL. 39 



közepén erős élt alkot, széles egyenes oldalakkal, úgy hogy keresztmetszet- 

 ben egyenlőszárú hegyesszögű háromszöghöz hasonló. Vént ralis oldalán a 

 sacrumnnű való fusiónak semmiféle határa sem látható, míg a hátoldalon 

 ezt az urostyln&k csekély domborulata jelzi ; az urostylt a hatalmasan fejlett 

 lamina horizontális szegélyezi. A sac ralis csigolya itt is 

 procoel. A maradvány középen mért hosszúsága 15*7 mm. 



E morphológiai viszonyok részben önmagukban, részben analógia 

 folytán értékes phyletikai adatokat szolgáltatnak. 



E helyen még csupán a sacralis tájék néhány rendellenes formátiójára 

 utalok, melyeket Adolphi (1) írt le, s melyeket atavistikus jelenségeknek 

 vélek tekinthetni. E példányokon, mint az Adolphi rajzaiból kiviláglik, 

 a 9-ik csigolyának élesen differentiálódott (a dilat sacr.-ekkel össze n e m 

 függő) processüs transversiei vannak, amelyek iránya s alkata tökéletesen 

 megegyezik az utolsó prassacralis csigolyák harántnyújt- 

 ványaival, csupán valamivel vaskosabbak s nagyobbak ; végükön kis 

 \>orc-epiphysis látható. A csigolyatest eléggé differentiálódott, a rajzok 

 után Ítélve csupán proc. obi. posterioreseik olvadnak bele a sacrum bilaterális 

 dilatátiójába ; az urostylus lamina horizontáliséi már az urostyl hátsó végéhez 

 közel, vagy közepe táján kezdődik, majd erősen kiszélesedik, s a sacrum 

 dilatátióit, ú. n. «diapophyses?it» alkotja, amelyeknek egyike egy 

 esetben, a baloldalon (op. cit. Taf. XIX, Fig. 2), a külső peremén levő 

 porcos állomány által a vert. sacr. valódi diapophíjsisének epiphysisével 

 összeolvadt. Boulenger (6, Part I. p. 199, footnote) is hivatkozik az Adolphi 

 ábrázolta példányokra, amelyeken — úgymond — a sacrum «is förmed 

 entirely by the processes at the base of the urostyle, and there are thus 

 nine instaed of eight praesacral vertabrse». Itt világosan szembetűnik, hogy 

 tulajdonképen mily kevés szerepe jut a 9-ik csigolya (vertébra sacralis) 

 proc. transversieinek a dilatationes sacrales alkotásában, amelyek ez esetben 

 velük össze sem függenek, amit, ismétlem, atavisztikus jelenségnek tar- 

 tok. 1 Ugyanilyen alakulatot találunk egy Boulenger cikkében ábrázolt 

 (7, p. 409, Textfig. 78) Megalophrys pelodytoides Blgr. (III. táb. 3. áb.) 

 s egy C 1 AMERANO-tól (9, p. 448, fig. 4.) leírt Bombinator pachypus 9-ik 

 csigolyáján is. 



A fosszilis Pefo&aíes-niaradványok lelőhelye : Püspökfürdő, II. sz. 

 termőhely. 



1 Ez nem zárja ki azt, hogy már ősidőkben is a vert. sacr. proc. trans.-ei részt vehettek 

 a sacrum képzésében, de szerepük a lam. hor. -szál való egybeforrás után, a dilat. sacr. alko- 

 tásában, a felületet tekintve, nagyon is alárendelt. 



