42 BABO FEJKRVARY GÉZA GYULA 



bői állanak, amelyekhez csupán a megnyúlt s velük összecsontosodott proc 

 obi. posteriores járulnak, 1 velük együtt alkotván a vert. sacralis bilaterális 

 kiszélesedését. Ilyen esetet vehetünk fel a Ranidáknál (typus: Cíjlindro- 

 sacralia mihi), míg a Hylidák, BufonidáksDiscoglossidák 

 (typus : Perasacralia 2 mini) morphológiai szempontból az előző 

 typus s a Peloba ti dáknál (typus: Platysacralia mihi) megfigyelhető 

 között állanak, mely utóbbiaknál a vert. sacr. dilatatiói korántsem 

 tekinthetők diapophysisekne'k, hanem az urostylus lamina horizontálisa.' 

 nak — vagy egy azzal szorosan összefüggő hyperossificatiós képződmény- 

 nek — mely előfelé először is a vert. sacr. hátrafelé erősen megnyúlt 

 proc. obi. posterioreseivel egyesül, mint azt az előzőkben a Pelobates; 

 robustus kapcsán adott morphológiai leírásból láthattuk, majd kitölti 

 az ezek s a 9-ik csigolya valódi diapophysisei (proc. transversi) közötti 

 térséget s ez az elcsontosodási, illetőleg összeeső n- 

 tosodási folyamat létesíti a vert. sacr. széles, lapát- 

 alakú nyujtványait, amelyeknek tehát csak minimális alkotó- 

 részeként szerepelnek az elülső peremüket képező valódi diapophysisek. 

 Példát szolgáltatnak erre az alakulásra az idézett fosszilis sacrum- 

 tól eltekintve, az Adolphi (1) s Boulenger (7, p. 409—410, Textfig. 78) 

 leírta atavistikus esetek is; ezeknél világosan szembetűnik, miszerint a 

 sacralis dilatatiók nem a 9-ik csigolya proc. trans.-eibői, hanem 

 az urostyl lamina liorizontaliskhól indulnak ki, vagy legalább is azzal szoros 

 összefüggés ben állanak s annak előfelé tartó kiszélesedését képezik. Ez ala- 

 pon a Pelobates-t y p u s ú 3 sacrum kétoldali kiszélesedéseit, 

 melyeket eddig harántnyújtványoknak tartottak, 

 három különböző elem alkotja: 1 . a 9-ik csigolya 

 haránt nyújt vány a, mely a kiszélesedések elülső peremét képezi ; 

 2. a piocessus obliqui posteriores, melyek hátrafelé tüskeszerűen megnyúl- 

 tak s a ha r á n t nyújt ványokkal együtt a dilatatio vastagabb 



1 Lehetséges az is, például a Bombinatomiü, hogy a proc. obi. post. a sacralis csigolyán 

 is megőrzik eredeti alakjukat, nem nyúlnak meg s nem vesznek részt a sacralis dilatatiók 

 alkotásában, hanem külön kis lebbenyekként jelentkeznek; ez azonban eddigi tapasztala- 

 taim szerint, a többi genusokkal szemben, kivételes esetnek tekinthető. 



2 7ifprf<t>= keresztülmegyek, átmegyek. 



8 A Pelobalesckiw megfigyeli jelenségeket, s az ezekből levezetési elméletemet, 

 hogy t. i a dilat. sacr. főtömegét a lam. hor. alkotja, még nem merem általánosítani, mert 

 az erre jogosító tapasztalatoknak még nem vagyok birtokában ; az imént felsorolt egyébb 

 alakokra nézve csak annyit állapíthattam meg, hogy a dilat. sacr. alkotásában, a felületet 

 tekintve, a jiroc. trans. ezeknél is többé-ke vésbbé háttérbe szorulnak; hogy azonban . 

 dilatatiók főtömegét képezd másodlagos anyag minden esetben egy lam. Aor.-ból 

 vagy egy azzal ily szoros kapcsolatban álló dcsontosodási központból származtatható-e^ 

 annak eldöntése a jövő feladata marad. 



