FOSSZILIS BÉKÁK A PÜSPÓKFÜRDÜI PRAEGLACIALIS RÉTEGEKBŐL. 4$ 



állagát képezik; 3. az urostylus lamina horizontálisa, mely a 9-ik csigolyát 

 az wrostylussz&l köti össze, s ú. 1. a Pelobatidáknál azon elcson- 

 tosodási központot képezi, ahonnét a proc. transversi s a proc. obi. post. 

 között levő hézagot kitöltő secundser csontanyag származott, amely szilár- 

 dító közegként szerepel ; kiterjedését véve figyelembe, ez alkotja a s a c- 

 ralis dilatatiók legnagyobb részét. 1 A proc. transversi tehát csak 

 a cylindrosacralis typuson játszik mint ilyen fontosabb szerepet a sacralis 

 kiszélesedések alkotásában, míg a perasacralis 2 és platysacralis typusoknál 

 ez iránj'ban csak igen alárendelt szereppel bír. 



Térjünk ezekután át az urostylus phyletikai fejlődésével kapcsolatos 

 jelensége kre. (III. táb. 4.-6. ábra). Mindenekelőtt két typust különböz- 

 tetek meg, a Palaeourostylus s a Neourostylus typusát. Előzőhöz azon 

 urostyl formátiókat sorolom, melyek lamina horizontalisszal vannak el- 

 látva, dorsális felületükön spina urostyli nincs, hanem széles tetőforma 

 rész : a pars tectiformis; a canalis coccygeus mellső nyilasa, mely az uros- 

 tylusn&k a sacrummoA való izesülése felett fekszik, tojásdadalakú. Ily 

 urostylus typust látunk pl. a Pelobatidáknál, aPlatosphinák- 

 nál 3 s többé-kevésbbé kifejlődve a Discoglossidáknál; e typus- 

 ősiségét az is bizonyítja, hogy a jelen élő A n urak közül épen ősi jel- 

 legekkel felruházott, kevés genusszal s kevés fajjal bíró családoknál 

 lép föl. A Neourostyl typus ezzel szemben az, amidőn a lamina horizon- 

 talis hiányzik, a dorsális felületet egy többé-kevésbé fejlett spina urostyli 

 alkotja s a canalis coccygeus mellső nyílása háromszögalakú. 



Az urostylus phylogeniáját illetve három kérdéssel óhajtok foglalkozni : 

 h Miből s hogy fejlődött a lamina horizontalis? 2. Mily phyletikai kapcsolat 

 áll fenn a pars tectiformis s a spina urostyli között, melyeket homológ 

 képződményeknek tartok, s 3. miből keletkeztek ama nyújtványok az 

 urostylus elülső szakaszán, melyeket rudimentffir processűs transvei sinek 

 tartanak ? 



1 Az, hogy a proc. obi. post. rés^.tveszn»k a sacralis kiszélesedések alkotásában, ki- 

 tűnik egyes szerzők rajzaiból is, pl. Bayer (2, Tab. L JTig. 9, Tab. II. Fig 4), Méhelv 

 (Ujguineai Engystomatidák [u. a. németül : Engystomatiden von Neu. 

 Guinea] Természeti-. Füz. XXIV. V. tábla, 7. ábra) Dttméril, & Bibroít (Erpét. 

 Gén., Atlas, Pl. IX, Fig. 2), akik a Pelobates fuscus Lat/r., Alytes obstetricans Latjr., 

 Maiitophryne laterális Blgr. és Xenopus laevis Dattd. sacrumait ábrázolták. Nem- 

 régen magam is utaltam (12, p. 133) a Rana Méhelyi By. és a Rana fusca Rös. csonttani 

 viszonyaival kapcsolatban a sacralis csigolya eme sculpturájára, melyről mint erősen ki- 

 domborodó térsé<;iől emlékeztem meg, de benne akkor még a proc. obi. post.-t fel nem is- 

 mertem. 



2 A Pliobatrachus s valószínűleg a Platosphus s a Palaeobatrachidae, vagyis a több- 

 ■aacralis csigolyával bíró alakok, e typushoz tartoznak. 



3 A PliobatrachusnÁ\ a lamina horizontalis sokkal csekélyebb fejlettségű, mint a 

 Peloba t idálfon, sa dilatationes sacralessz&l nem függ össze. 



