RÖVID KÖZLEMÉNYEK. 241 



Ennek a fajnak a jelenléte preglaciális faunánkban, annak a Forestbed- 

 faunával fennálló kapcsolatát még szorosabbra fűzi. Az a körülmény pedig, hogy 

 antilopunk úgy a harsányhegyi, mint a püspökfürdői faunában előfordul, újabb 

 fontos bizonyíték Méhely felfogásával szemben e két lelőhely faunájának egy- 

 korúsága mellett. 



Még ennél is fontosabb azonban az a kapcsolat, mely e faj révén, mely 

 a sváb babércekben (f. miocén) is előfordul, a hazai preglaciális fauna s az idősebb 

 neogén-kor állatvilága között mutatkozik. 



A püspökfürdői faunából Fejérváity legutóbb egy új békanemet (Plio- 

 batrachus) ismertetett, mely primitív bélyegei révén bizonyos tekintetben az oli- 

 gocén -miocén -kori Palaeobatrachusm emlékeztet. Amennyiben a németországi 

 miocén-képződményből leírt Antilope Jageri a magyarországi preglaciális anti- 

 loppal fajilag teljesen azonos — ami még közvetlen összehasonlítás révén eldön- 

 tendő — úgy ez volna a második alak ebben a faunában, mely miocénkori 

 kapcsolatot mutat. 



A legutolsó bemutatásra került tárgy egy ritka szépségű és óriási nagyságú 

 Cervus giganteus agancspár (koponyatöredéken), mely évekkel ezelőtt Kecskén 

 került Szépi Lajos tiszai halász hálójába s melyet dr. Szabó Kálmán kecskeméti 

 múzeumőrrel együtt a múlt év őszén szereztünk meg a helyszínén a Földtani 

 Intézet számára . 



Pohlig és Lydekker az óriás szarvasnak öt alfaját különböztetik meg. 

 Ezek: 



Cervus giganteus typieus (=<?. Hiberniae; Írországi rassz). 

 Cervus giganteus Buffi (= C. germaniae; germán rassz). 

 Cervus giganteus italiae (mediterrán rassz). 

 Cervus giganteus Belgrandi (francia rassz). 

 Cervus giganteus carnutorum (Forestbed rassz). 



E rasszok közül csak a három elsőt ismerjük eléggé, míg a másik kettő 

 csupán fogyatékos maradványok alapján ismeretes. Az írországi, germán és me- 

 diterrán rasszok agancsának bélyegeit Pohlig a Palaeontographica XXXIX. 

 kötetében tüzetesen ismertette. Az agancstipusok hosszadalmas leírásával 

 ezért nem is foglalkozik, hanem csupán arra utal, hogy míg az ír rassz agancs- 

 terjedelme (a két agancs csúcsainak egymástóli legnagyobb távolsága) a 3% mé- 

 tert is meghaladhatja, addig a germán rasszon 1*8 s a mediterránén 1*7 m-nél 

 soha sem nagyobb ez a távolság. 



Pohlig s az ő nyomán Lydekker is a magyarországi óriás-szarvas agan- 

 csokat a mediterrán rasszhoz sorolják. Pohlig megjegyzi, hogy a C. gig. italiae 

 általában közelebb áll a germán rasszhoz, mint az írországihoz s a magyarországi 

 agancsok általános habitusukban kissé jobban közelednek a germán rasszéihoz. 

 Nem lehetetlen szerinte az sem, hogy átmenetek is előfordulnak a kettő között 

 (kereszteződések?). 



