VEGYES KÖZLEMÉNYEK. 



255 



Con idus julvus Mull. 

 Crystallus crystallinus Mull. 

 Punctuni pygmaeum Drp. 

 Hclix tenuilabris A. Ben. 



« sp.? (töredék) 

 Pupa nmscorum Mull. 



Clausilia (sp. tör< dék) 

 Cionélia lubrica Mull. 

 Succinia ohlonga Drap. 

 Limnaea truncatula Mull. 

 Pisidiwu fontinále ('. Pfk. 



Amint látjuk, a két fauna nem egyezik meg egészen. A belovári mocsárlösz 

 faunája ((tisztán szárazföldi alakokra szorítkozik az északról bevándorolt vagy 

 magashegységi fajok (Hel. tenuilabris, Pwpa edentula) még alárendeli szerepet 

 játszanak benne. Valószínű kora : a jégkornak (köz. pleiszt.) elejei). 



A viroviticai előbbinél fiatalabbnak tekinthető homok faunája pedig 

 ^nyirkos erdőalji fauna kevés állóvízi alakkal. Kora : jégkorszak*). 



Tehát a fauna a leírt települési viszonyokkal nagy megegyezést tüntet fel. 



A pleisztocén-üledékeknek már leírt két színtájára telepszik nagy területen, 

 de különösen a Cepelovac, Pitomaca, Verőce községektől D-re levő vidéken, a 

 pleisztocénlerakodások b a r n a homok színtája . 



Ez a szintáj szintén több méter vastagságú, de nem nyúlik olyan magasra 

 föl a dombokon, mint a szürke agyag vagy a később tárgyalandó lösz. Egészében 

 az oxidált lerakódás képét nyújtja, de nem tekinthetjük azért a szürke homokos 

 kifejlődés utólagosan oxidált részének csupán. Ugyanis, amíg a szürke homok 

 felszíne kis mélységig inkább a humusztól barna, addig ez az egykori klímára, 

 ■visszavezethetően több méter mélységig egészében rozsdás s rétegei között éppen 

 ezáltal sok a jól összecementezett. Ott is megvan, ahol a szürke homok hiányzik 

 S míg abban gyakran talál az ember kövületeket, ebben olyant még egyszer sem 

 láttam. De nem találunk benne csillámpikkelykéket sem s ásványszemei is sokkal 

 jobban vannak legömbölyítve. Valóságos futóhom o k. 



Ezzel persze nem akarom azt mondani, hogy a megelőző lerakódás anyaga 

 nem keveredhetett utólag ennek az anyagához, hanem azt, hogy ez egy fiatalabb 

 és az akkori klíma jellegét magán hordó üledék. 



A már említett bucka szerkezet itt is látható helyenként, de azért vékonyabb 

 és vastagabb rétegzettséget majdnem minden jobb feltárásban találtam, bár az 

 egyenetlen összecementezés miatt a réteglapok ritkán egészen simák. Hogy az 

 összeállás régi keletű, bizonyítja az is, hogy a barna homok rétegei sok esetben 

 kis függőleges elmozdulásokat tüntetnek föl, természetes merevségükből kifolyólag. 



Hangsúlyoznom kell, hogy ebben az esetben nem vasköves fokról (Ortstein) 

 van szó, hanem önálló vastag képződményről, amely feküjéhez (szürke mocsár- 

 lösz, ártéri iszap, és sárgásszürke homok) és fedüjéhez (lösz) viszonyítva némi 

 klímaváltozásra utal itt az Alpesek felől jövő vízi út mentén. 



Meg kell említenem, hogj r a Biló-hegység drávafelőli oldalán, különösen a 

 felsőpannoniai emelet magasabb szintájában hatalmas homokos kavics rétegsor 

 van föltárva, amely többé-kevésbé a pleisztocénlerakódások alapjául szolgál s 

 hogy valószínűleg sok homok került ebből is kifúvás útján a negyedkori üledékek 

 közé. De ami arra indít, hogy ezekkel foglalkozzam, az az a tulajdonságuk, hogy 

 ahol nagyobb felülettel vannak föltárva, mint Sirovakatalena és Virovitica közeié- 



