VEGYES KÖZLEMÉNYEK. -257 



Conulus fulvus Mull. Pupa nvuscorum Mull. 



Helix termilabris A. 1'>rn. Pwpa edentula Deap. 



Helix' hispida L. Sucdnia oblonga Drap. 



Ez a fauna összehasonlítva az előbbi két mélyebb iiledéktag Eaui ájával 

 (jellemző löszfauna, amelyben az arktoalpin fajok (Helix tennilabris, Pupa eden- 

 tula) tömegesebben lépnek föl», mint az előzőleg felsorol! faunákban. 



Kora: jégkorszak dereka». 



Még szólanom kell röviden egy üledékkomplexumról, amelyet megjelenése 

 után szintén pleisztocénnek lehetne venni, de gondosabban megvizsgálva kitűnik, 

 hogy annak a feküjét alkotja több helyen az és a felső ponnoriai lerakódások 

 között. Ez mint tarka (vörös, élénk sárga, barna, zöldes és fehér) homokos, agya- 

 gos, murvás és kavicsos lerakódás különösen a Slatina-Voéini lap K-i részein 

 uralkodó, de mint agyag és homok ÉNy felé Topolovica, Suhakatalena és San- 

 drovac körül is előfordul. 



Kövületet eddig nem kaptam benne, de mert a pleiszt .-üledékek reá tele- 

 pülnek csak idősebb szárazföldi, sivatagos, torrens képződményt láthatok benne 

 és pedig egyelőre csak az üledékek színére támaszkodva, a polgárdii és baltavari 

 faunával, meg a ^csömöri kavicsokkal tartom körülbelül egyidősnek. Azonban a 

 távolabbi szomszédságban jól kifejlődött tavi jellegű levantei lerakódásoknak 

 megfelelő szárazföldi üledékeket is, ezek magasabb tagjaiban kell keresnünk. 



Végül a kifejlődési és települési viszonyokra még egyszer visszatérve utal- 

 nom kell arra, hogy ezeknél az üledékeknél soha sem szabad szem előtt téveszte- 

 nünk, hogy ezek leülepedési idejét illetőleg, a megelőző korokhoz viszonyítva, 

 sokkal rövidebb idő jöhet tekintetbe s különösen azt, hogy 'ezek jobbára tisztán 

 szárazföldi és nagyrészben subaérikus lerakódások. Mindkét tényező erősen be- 

 folyásolja úgy az üledékek vastagságát, mint elterjedését. 



Míg a szürke mocsárlösz és a lösz különösen, beleértve természetesen az 

 abból lett vörös habérces agyagot is, mondhatni általános takarót borítanak a 

 Bi ló-hegységre, addig a homokos üledékek, mint a szürke homok és föléje tele- 

 pült barna futóhomok már jóval szűkebb térre szorítkoznak: a Dráva völgy déli 

 peremére, ami részben eredetükre is reámutat. Mindazonáltal 220 — 240 m tenger- 

 szín feletti magasságban még tetemes vastagsággal figyeltem meg p. u. Katalena, 

 Kozarovac és Vukasavlevica környékén, de épen úgy meg van 100 m-el alacso- 

 nyabban is a Dráva völgyében mondjuk Pitomaca, Verőce vidékén 



Általában úgy fest a dolog, mintha ezek a homokos üledékek részben még, 

 másodlagosan neki lettek volna fújva a Bil ó-hegységnek, ami szépen látható 

 éppen a nagyobb oldalvölgyek mentén, mint a katalenai vagy sedlaricainál, 

 ahol a barna homok messze felnyúlik azokban. Ez a körülmény különben fénye- 

 sen illusztrálja azt, hogy a Bilóhegységet föltagoló erózió a pleisztocént meg- 

 előző időben játszódott le s ennek üledékei valamennyien csak utólag telepedtek 

 be nagy elegyengetést csinálva. Vagyis itt is megismétlődik az a nálunk általános 

 jelenség, hogy patakjaink, folyóink ma magasabban járnak, mint a pleisztocén- 

 ben s hogy sík területen még mindig az azóta s különösen ó-holocénben lerakott 

 üledékekbe vágják be magukat. 1 



1 Dr. Pávai Vajní Ferenc: A Marosvölgy kialakulásáról. (Földtani Közlöny 1914.) 



