260 [SMBRTBTÉS. 



kevesebb (1— '2 liter) túlfolyással. Vize három szintből er< d, még pedig a pontusi, 

 szarmata- és legalul a mediterrán-emelel egy-egj kavicsos rétegéből. Szerző közli 

 e Kút vizének analizisét, úgyszintén megadja a fúrással átszeli rétegek geológiai 

 profilját is. az egyes rétegvastagságok feltüntetésével. A közönséges vizet után a 

 Kiskárpátok gyógyforrásán" ismerteti, ú. m. a Pozsonyi vasasforrást, a Bazini 

 vasasfürdő és a Szent györgyi fürdő forrásail régibb és újabb chémiai analíziseikkel 

 együtt. 



Áttérve az a g r o g e o 1 6 gi ai vis z o n y o k r a mindenek előtt az 

 alaphegység kőzetei! sorolja fel, ú. m. a gránitot, a kristályos palákat és a dioritot. 

 A gránitnak a Kis-Kárpátokban általában 30— 40 m vastag a felső töredezett zó- 

 nája, amelynek legtetején maga a vékony niallasi réteg foglal helyet. A gránit 

 talaj humuszban szegény, kálit és nátront, vasal és foszforsavat kis mennyiség- 

 ben tartalmazó a gya g amely a kristályos palákból keletkező talajokkal együtt 

 a szürke és barna erdei talajokhoz tartozik. 



A permi kvarchomokkő és konglomerátumok képződménye, mely közvet- 

 lenül a kristályos alaphegyséj re letelepedett világosszínű, sovány, mésztelen, 

 humuszszegény kőtörmeléket, Löszszerűen poros (alighanem suba érikus • 

 képződésű) talajtól van elborítva, amelyen az erdő csak úgy maradhat 

 fenn, hogy a fák gyökerei melyen a terméskőzel hasadékaiba hatolnak be. 



Mezozoós mészkő és dolomit egy nagyobb rög alakjában a Kiskár- 

 pátok Ny-i. mar a Morvára tekintő szélén fordul elő, ahol anyagát egy nagy kő- 

 bányában fejtik. Felszínének talaja kevert erdei talaj. A felső liasz- 

 pala, az ismert máriavölgyi fedőpala és írópalatáblára szolgáló anyag széttöre- 

 dezés és elmállás folyt án ;i felszínen világosszínű kötött vályog- 

 n a k minősíthető talajjá lesz. 



Ezután következik a neogén geológiai taglalása, aminek szerző elismerésre 

 való módon több helyei szintéit. Az ebben előadott adatok az egész munkának 

 legbecsesebb részét teszik, amennyiben hazánk eme nevezetes pontjáról, a Porta 

 Hungaricáról és környékéről először tájékoztatnak bennünket részletesebben és 

 összefoglaló módon. Ebben az utolsó részben kimutatja szerző az alsó- és felső- 

 mediterránt, a szarmata, puntusi és levantei emeleteket. Mindezen emeleteket 

 részletesebben írja le, főleg az irodalom alapján ugyan, azonban az irodalom teljes 

 Eaunalistáil egyszersmind meg egynémely saját újabb leleteinek eredményeivel 

 is kiegészítve. Az alsómediterrán legszebben a dévényujfalusi vasúti 

 állomásnál os a mellette épüli téglagyár gödreiben van feltárva es e rétegekből 

 szerző 112 állat- és 2 nővén yinaradványt említ fel. A f e 1 s ő ni e d i 1 erran 

 rétegeit több helyen mutatja ki. többek közt Beszterce község melletl a Mária- 

 völgyi patak mentén ISI m magasságban, ahol az Ancillaria glandiformis. Turri- 

 tella turris, Natica helicina stb. fajokat találta. Legszebben találhatók azonban 

 e tengeri üledékek a dévényujfalusi Homokhegyen, mely mar régóta minden 

 gyűjtő figyelmet magára vonta. J0."> gerinctelen állal maradványával szemben 



a llORUSITZKY gyűjtései es KoCH A. meghat arozasi alapján 65 hal-. 2 billió- es 



8 emlősmaradvány Bzerepel. E listákban számos, e helyről eddigelé ismeretlen 

 névvel is találkoznak. Az ezután következő szármát a-emel el ugyancsak 

 Dévényujfalunál ■< Kobelhegyen, az előbbi mediterrán lerakódások folytatásaként 



