ISMERTETÉS. 261 



található meg az ezen korra jellemző szegényes faunájával, még pedig mészkő 



alakjában, de rossz feltárási viszonyok mellett, de megvan ezenkívül még a Kis- 

 kárpátok K-i lejtőjén és Teriing község határában a homok és homokkő faciesében 

 is. Végre ki lett ezen emelet még mutatva a pozsonyi dinamit gyár ártéri fúrásában, 

 109—194 m közti mélységben. E lerakódás forammiferáit Toula, ostrakodáit 

 Zalányi határozta meg. Apón tusi emelet lerakódásai az őket eltakaró 

 pleisztocén-holocén takaró alól csak néhol bukkannak a felszínre, így Modor és 

 Teriing körül agyag kópében Congeria subglobosaviú, Melanopsis Martinianaw.ú ; 

 további előfordulási helyei Bazin (ligniteres agyag), elég gazdag congeriás és 

 melanopsisos faunával és Aceratherium incisivum fogakkal és Pozsony (homok, 

 kavics, Cong. spathulata) . A dunántúli részeken a Lajta folyó mellet I a Nem< svölgy 

 körül homok- és kavicstelepek alatt szintén kibukkan a kékts. zsíros pontusi 

 agyag congeriákkal, melanopsisokkal. 



A levantei emelet vasokkeres kavics képében takarja el Dévény- 

 újfalunál a Stomfai patak mentén az ott kimutatott schliert, s valószínűleg ebból 

 való az a Mastodon Borsoni-fog is. melyet Vacek M. 1877-ben ismertetett e tájról. 

 Ezen emelethez tartozik a Nemesvölgy körüli kavics is, mely többnyire 190—220 m 

 magasságban található, néha azonban 280 m-re is felhúzódik. A pándorfalvi fensík 

 kavicsát, melynek térszínfeletti magassága 160— 186 m, szintén levantei korinak 

 veszi szerző: a Fertő K-i partján e kavics pontusi lerakódásokat bont. felfelé pedig 

 elmosódva a pleisztocén kavicsaival határos. Sajnos, eddigelé kövületnélktűinek 

 bizonyult. 



A p 1 e i s z t o c é n-ko r t folyami kavics, törmelékkúpok, homok és lösz 

 képviseli. A folyami kavics leginkább a pándorfalvi fensík keleti szélén válik el 

 a levantei kavicstól, mintegy nálánál 10—20 m-rel alacsonyabb térszíni, lazább 

 kavicsokból álló terrasz. Ebben az időben tölti fel a Kis-Magyar-Alföld meden- 

 céjébe érkező Duna a híres kavicsdeltáját. Egyik ága a Hamburgi hegyeket délről 

 kerülte meg, a többi víz Hainburg és Dévény közt ömlött be a medencébe, CsekKsz, 

 Szempc és Tallós felé még egy harmadik ágat is kibecsájtva. E hatalmas kavics- 

 takaró mintegy 10 m-rel fekszik magasabban a mai Duna színénél. Vastagsága 

 2 — 3 m-res. Néhol futóhomok borítja, ú. m. Pozsony és Cseklész között, 

 előbbi helyen az Elephas primigenius csontniaradványaival. Ami pedig a löszt 

 illeti, úgy ez a Kiskárpátokban csak kis területeken fordul elő, főleg Pozsony és 

 Dévény közt, a dunántúli részben pedig a köpcsény-rajkai kavicskúp fedőtakarója- 

 ként, többnyire áthumuszosodott vályog képében. Dacára, hogy a 

 lösz Pozsony környékén nem vastag, 02— 1*5 m, mégis mezőgazdasági szempont- 

 ból rendkívül fontos, amennyiben sokkal termékenyebb talajú, mint pl. a kavics. 



Külön fejezetben tárgyalja végre szerző a H o 1 o c é n-képződményeket . 

 amelyek nagyobbrészt a Duna, a Morva és a Lajta folyók alluviális területeihez 

 vannakkötve. Legnagyobbaka Duna alluviális területei, melyekjelenkori ka v i c s 

 homok és a k i ö n t é s e k iszap java] vanna k elborítva . Ez utóbbia k 

 térszíni magasságát emeli továbbá még a szél felhalmozó működése. A kiöntések 

 iszaptalaja csak ott szolgáltat jó talajt a kultúrnövényeink számára, ahol nem 

 túlvékony (0*10— 0*20 m) a takarója, mivel ilyen esetben csakhamar kiszárad 

 Két ilyen «öntéstalaj» részletes agrogeológiai elemzése rekeszti be e fejezetet. 



