266 TÁRSULATI ÜGYEK. 



sorra vette szerző az egyes fontosabb részletkérdések (egyes genusok, a fosszilis 

 tojásmaradványok, lábnyomok, tollenyomatok, a kihalóban levő fajok és a kihalás 

 tényezőivel foglalkozó) búvárainak működését. Szerzőnek ez az itt bemuta- 

 tott értekezése — mint egy a madarak őseiről készülő katalógusának történeti 

 bevezetése — a magyar királyi ornithologiai központ folyóiratában, az Aquila 

 XXIII. 1916. évi kötetében jelent meg. 



3. Vigh Gyula dr.: Földtani megfigyelések az Észak- 

 nyugati Kárpátokban. Előadó bemutatásokkal kísérve és rajzokkal 

 szemléltetve ismerteti a Kismagura északi — a kovácspalotai völgy és Nyitrafő 

 közé eső — részének kőzetfóleségeit és hegyszerkezeti viszonyait. 



Akristályos magot pegmatiterektől átjárt gneisz és gránit alkotja . 

 Mindkettő uralkodókig biotitos, csak alárendelten fordulnak elő muszkovitos vagy 

 kétcsillámúfélesógek. A nyitrafenyvesi (chvojnicai) völgyben pedig egy sötét, 

 túlnyomórészt amfibolból álló féleség fordul elő, mely érctartalmú. A Zojár biotit- 

 gránitjából pedig szépen kifejlődött 1*5— 2 cm nagyságú ortoklászkristályokat 

 mutat be. 



Az üledékes képződmények legidősebbje a permi kvarchomokkő 

 és konglomerátum több helyen meg-megszakadva keskeny sávban települ meredek 

 dűléssel a kristályos magra. Fedőjében permi alsótriász vörös palás homokkő 

 következik (werfeni?), majd pedig a középső- és- a felsőtriász mélyebb részét 

 képviselő sötétszürke mészkövek és dolomitok felső részükben lunzi homokkővel. 

 A hamuszerű porrá széteső dolomit Felső- és Németpróna között sárga márgával 

 váltakozik, akárcsak a Hegyes Ny-i felében, a Déli Biharban és Királyerdőben, 

 mely utóbbi két helyen ammonitesek és darnellák fordulnak elő benne. A dolomitra 

 a tarka keupenpalák, majd ezekre kis vastagságban s többször kifenődve kövületes 

 kösszeni rétegek települnek. A változatos kifejlődésű jura-rétegek nagy vastag- 

 ságban s hatalmas felületi elterjedésben fordulnak elő. Alsó részük gresteni, vágj 

 foltos márga fáciesben fejlődött ki, míg a kristályos magna következő első vonu- 

 latban a triász mészkő- és dolomittól alig el választhat ón szarúköves, triásztipusú 

 liászmészkő lép föl, melyből : Spiriferina pinguis Ziet., Sj). rostrata Schl., Pecten 

 textorvus Schl., P. disciformis Schübl., került elő közelebbről meg nem határoz- 

 ható Terebratula, Avicula, Posidonomya, Lima, Ostrea, Phylloceres, Arictites 

 ( Arnioceras) [semicoslatus, geometricus, falcaries alakköre]. Sclilotheimia és Be- 

 lemnites sp.-ek maradványain kívül. A jura magasabb részét mészkövek és mész- 

 márgák alkotják. A neokóni márga -rétegek fedőjében több helyen homokos, 

 a szferosziderites márga csoportra utaló képződmények találhatók. 



A kristályos mag ÉNy-i oldalához simuló üledékes kőzetek öve gyűrött 

 redőzött. A redők részaránytalanok, izoklinális pikkelyek, melyek D, DK-i irány- 

 ban többé-kevésbé egymásra tolódtak, sokszor nagyobb inertekben áthajoltak, 

 fekvő redőt alkot (Nickelskopf-Gerstberg gerinc 1 km). Három hosszú 

 lefutású főredővonnhit különböztethető meg, melyek köze egy darabon pár km 

 hosszúságiiul egy negyedik másodlagos redő is ékelődik. A két. illetve három 

 belső redő fölépítésében csak a neokomnál idősebb rétegek vesznek részt, a permi 

 rétegek pedig csak az elsőben vannak meg, eltekintve a második redővonulaton 

 belül észlelt kis diapirszerű feltöréstől. A legkülső redővonulatban, mely a Kasén- 



