TÁRSULATI ÜGYEK. 267 



steini hegycsoportot alkotja, ezen a területen az uralkodó képződmény a lapos 

 mell ébredőkbe gyúrt neokómmárga és a szferosziderites rétegcsoport s ezen 

 nyugszanak az ezen a területen kezdődő triászkorú «ehocsdoloniit» takarófoszlá- 

 nyok. (Az előadás a ni. kir. Földtani Intézet 1915. évi jelentésében jelenik meg.) 



I. Szakülés 1917 január 3-án. 



Elnök : Iglói S^ontagh Tamás dr. ni. k. udvari tanácsos. 



Leidenfrost Gyula «K övesült halak a Nematognathák 

 családjából)) címmel tartott előadást, mely egész terjedelmében a m. kir. 

 Földtani Intézet Évkönyve XXIV. kötetében jelent meg. A bevezetésben 

 a Nematognatha-k osteologiai jellemvonásait, rendszertani helyzetüket és föld- 

 rajzi elterjedésüket tárgyalta. A Günther angol ichthyologustól származó fel- 

 osztásukat elavultnak tartja s ezzel kapcsolatban rámutatott azokra a nehézsé- 

 gekre, melyek a fosszilis harcsafélék meghatározásánál az úszókra ala- 

 pított eme régi felosztásából származnak. A recens Silurida -családok (= Nema- 

 tognathi, Cope) rövid ismertetése után rátért a fosszilis leletekre, amelyekről ré- 

 szletes kimutatást állított egybe. Ez az összeállítás kritikai alapon ismerteti az 

 eddig talált kövesült harcsa-maradványokat és a rájuk vonatkozó irodalmat. 



Magyarországból eddig két fosszilis harcsa-maradványról tudtunk. Az elsőt 

 Heckel bécsi ichthyologus Pimélodus Sadleri név alatt írta le Biharban talált 

 tüskék alapján. A másik lelet a sopronmegyei Borbolyáról származó otolithok- 

 ból áll, melyeket Schubert csak feltételesen sorolt a Siluridák (Arius-íélék) közé. 



Az előadó a m. kir. Földtani Intézet igazgatóságától megbízást nyert 

 az intézet alapítása óta összegyűjtött kövesült halak feldolgozására s e munkája- 

 közben az intézet gazdag gyűjteményében több értékes harcsa-maradványt 

 talált. Ezek közé tartozik a pleisztocén leső harcsa (Silurus glanis Z.) koponyája, 

 amely diluviális emlős-fauna társaságában Tiszaug mellől, a Tisza medréből 

 került elő alacsony vízállás alkalmával. A kitűnő megtartású lelet a kecskeméti 

 városi múzeum ajándékából került a m. kir. Földtani Intézet múzeumába. Előadó 

 a koponyát beható összehasonlító csonttani vizsgálat tárgyává tette s a ma élő 

 harcsa fejvázától több eltérést talált rajta. E lelettel a hazai pleisztocén halfajok 

 száma, melyeket az intézet gyűjteményében levő barlangi leletek alapján az elő- 

 adó írt le, most tizenkettőre emelkedett. 



Az intézet gyűjteményében ezenkívül régebbi korból származó maradvá- 

 nyok is vannak, melyeket az előadó Silurus pliocaenicus n. sp. és Silurus steno- 

 cephalus n. sp. nevek alatt vezet be az irodalomba. E leletek Budapest — Eákos 

 pannóniai-pontusi-korú agyagrétegeiből, a régi ÜRASCHE-féle téglagyárból valók. 

 A töredékekből két koponyát állított össze s ezeket vette összehasonlító vizsgálat 

 alá. Eészletes osteologiai leírásban kimutatja a recens és fosszilis harcsa-félékkel 

 szemben a rákosi pliocén koponyákon található különbségeket és megállapítja 

 faji jellemvonásaikat. Ezek közül a legfontosabb az, hogy mindkét faj két cso- 

 portban álló ekecsonti fogakkal bírt. A pliocén gerinces fauna többi elemeinek 

 analógiájára hasonló harcsa-fajok ma Kelet- és Délkelet-Ázsiában élnek. Előadó 

 néhány koponya -kőbélen végzett összehasonlító anatómiai vizsgálatának ismer- 



— 6 — 18* 



