TÁRSULATI ÜGYEK. 275 



kiemelkedésekben nyilvánultak. Az első diszlokációs időszak csak bizonytalan 

 nyomokban igazolható a kristályos alaphegységben s a carbonra tehető. A második 

 kétségtelen erős diszlokáció, mely a perm-mezozóos alaphegység főbb formáinak 

 kialakítására vezetett a neokomban történt, majd a kréta -eocén -uligocén időszak 

 alatt szárazon állott terület s a miocén elején a miocén-tenger előrenyomulását 

 bevezető összetöredezést szenvedett, melynek során egyes részek lesüllyedtek s a 

 tenger alá kerülve a mai fedőhegység neogén rétegsorának keletkezési helyét 

 szolgáltatták. A miocénban csak helyi jellegű részleges mozgásokat találunk a 

 hegységen belül, melyek csak kisebb-nagyobb parteltolódást okoztak. A pannóniai 

 (pontusi) emelet üledékeinek lerakódása után azonban a hegységet átjárt hosszanti 

 törések mentén heves vízszintes irányú mozgások történtek, melyek a képződ- 

 mények összepréselődését és pikkelyes föltorlódását eredményezték. A kristályos 

 alaphegység nyugati folytatása ekkor sülyedt le végső elszakadt röge gyanánt a 

 Pécs városában észlelhető kibukkanást hagyva a fölszínen. 



A kréta elején történt diszlokációk következtében a mezozóos alaphegység 

 többé-kevésbé tökéletes periklinálisba gyűrődött. A nyugati idő- 

 sebb alaphegységrész a keletivel szemben Hosszúhetény— Magyaregregy irányá- 

 ban haladó haránttörés mentén eltolódott olyanformán, hogy a két részlet szerke- 

 zetében nincs folytonosság, hanem azok egymáshoz képest önálló szerkezetűek. 

 Ez a jelenség abban leli magyarázatát, hogy az említett haránttöréssel elválasztott 

 részek a diszlokáló — túlnyomólag vízszintes irányú — erőkkel szemben különböző 

 módon viselkedtek s így nyugaton egy hiányos periklinális alakú antiklinális, 

 keleten két antiklinálissal bezárt periklinális-szinklinális, medence keletkezett. 

 Az utóbbinak elrendeződése arra utal, hogy képződésének keretei már körös- 

 körül elhelyezkedő kristályos alaphegys ég-részletekkel eleve megvoltak s ezen 

 belül leginkább haránttörések és hosszanti törések mentén beállott vízszintes 

 eltolódások a mai szerkezetet formálták. A későbbi mozgások már ezt a szer- 

 kezetet érték és azt csak további összetöredezéssel és elmozdulásokkal bonyolí- 

 tották. A legfiatalabb mozgások a kristályos alaphegységben legerősebben nyil- 

 vánultak s ennek sül yedés ével a mezozóos alaphegység és neogén fedőhegy- 

 ség képződményeinek összepréselését eredményezték. A kristályos és mezozóos 

 alaphegység, valamint a fedőhegység diszlokációs jelenségei szoros viszonyt 

 mutatnak olyanformán, hogy az egyikben megnyilvánult jelenségnek a másik- 

 ban kiegészítő jelenség felel meg. 



Az Északbaranyai szigethegység az előadónak a magyar királyi Földtani 

 Intézet igazgatóságának megbízásából 1910 óta végzett részletes vizsgálatai 

 szerint mostani helyén keletkezett autochton jellegű hegység, mely szerkezeténél 

 és fölépítésénél fogva sem az alpesi-kárpáti, sem a dinári takarórendszerbe nem 

 tartozik, hanem a már mások s különösen Lóczy Lajos földtani intézeti igazgató 

 tanulmányai alapján beigazolt elsülyedt nagy pannóniai masszívumnak egyik 

 üledékes öve gyanánt tekintendő. 



Ebthly Antal dr. az elhangzott előadás kapcsán bemutatta a szóban- 

 levő területre vonatkozó szeizmológiai vizsgálatainak eredményeit. Ezekben 

 megállapította azt, hogy a tulaj donképeni mezozóos alaphegység területén 

 nagyobb földrengéseket nem ismerünk. Eddigi adtaink szerint 1909 május 29-en 



— 14 — 



