390 I SCHAFAKZIK. FERENC 



Ugyané szintnek egy kisérője, egy Corbula sp. szintén roppant nagy 

 számban fordul elő. Minthogy a P. praescabriusculus héjjasan és ki- 

 tűnő állapotban van megtartva, másrészt pedig az előfordulása, kivált 

 a réteglapokon, tömeges, Szűcsi és Egercsehi Heves megyében ezen fajra 

 nézve valóban locus classicusnaik mondható. Ezen, kövületeiknél fogva 

 feltűnő homokkőpadok főleg Szűcs község körül, nevezetesen tőle Ny-ra 

 az útkanyarulaton túl, továbbá É-ra a Xagyhegy É-i árokfőjében, vala- 

 mint a Nagyhegytől K-re már Egercsehi határában — a Csókolódzó- 

 völgyben, mely a bányateleptől É Ny-ra húzódik fel a Halfő felé, DK-i, 

 mérsékelt fokú düléssel találhatók szálban. Ez ugyanazon szintáj, mely 

 Salgótarján profiljában a széntelepek feletti T eredő- és Carditm-fajokat tar- 

 talmazó rétegek felett, másrészt pedig a «slir» alatt foglal helyet. 



VI. Slir (Sehlier). 



Az előbbi prsescabriusculusos szint fölött következik a s 1 i r, mely 

 néhol halpikkelyes finomszemű agyagos homokból vagy homokos agyagból — 

 így pl. az egercsehi Magashegy DNy-i oldalán lévő árokban - másutt 

 homokosabb rétegekből, illetve egészen laza homokkövekből áll. Ez utóbbi 

 fehéres homokrétegek Egercsehi község D-i végén, az út mellett vannak 

 feltárva, ahol kisebb Teliina sp. elég gyakran fordulnak elő bennök. 



VII. Felsőmediterrán. 



Végre a Magashegy K-i vidékén nagy vastagságban finom homokból 

 álló lerakodások figyelhetők meg, amelyekben pl. a Nagyhegy kúpjától 

 légvonalban kb. 1*9 km-nyi távolságra KÉK-re eső árok, illetve forrás 

 melletti nagy homokfalban alig kiszabadítható apró, rendkívül vékony ós 

 máris összetöredezett kagylóhéjjak láthatók. E komplexus esetleg már a 

 felsőmediterrán-emelet képviselője. 



Mindezekből látnivaló tehát, hogy pontusi lerakodások a szóbanforgó 

 ▼idékünkön egyáltalában hiányoznak, hanem hogy az itteni dombvidéket 

 alkotó hatalmas rétegsorozat zöme, — amelynek alsó rétegei között a szén- 

 telepek foglaltatnak - - a benne, habár vertikális irányban csak nagy 

 kihagyásokkal, tehát mondhatni sporadikusan és legtöbbször fogyatékosan 

 előforduló kövületek alapján alsómediterrá n-korinak ismerhető fel. 



Budapest, 1917 július l-jén. 



