A KISKAPUS — RUKKOB KÖZE ESŐ TERÜLET TEKTONIKAI VISZONYAI. 'á\)7 



Ügy rémlik, hogy hasonlatom még mindig nem olyan goromba, mint ami [yél i 

 vastagon tévedett a magántanár úr a gázkutatás ellen irányuló támadásainak 

 obben a részében is! 



Amennyire Bendorftól DK-re a Hortobágy baloldalán a művelés alatt levő 

 és trdővel benőtt vidék a betekintést megengedi, az itt fellépő relativ szinklinális 

 után, amely a Hortobágy kanyarulatában is érvényesül, egy az előbbinél jóval 

 kisebb boltozat lép föl Verd ós Vessződ között, az utóbbitól kissé D-re. Ez a 

 viszonylag kisebb brachiantiklinális mintegy bevezetője a redő hirtelen D-re 

 kanyarodásának s voltaképpen ezáltal jön létre. Innen kezdve antiklinálisunk 

 a már K felé tárgyalt redőkkel halad parallel az Olt völgyéig. Ez a Felsőgezés- 

 től Alsóárpásig terjedő része új, sem Phleps úr nem említi meg, sem, természe- 

 tesen az ő adataira támaszkodva, a medence antiklinálisainak térképe sem 

 ábrázolja, sőt azon kétszer is szinklinális kanyarodik át ezen a helyen. 



A verd— vessződi boltozatot az előbbihez viszonyítva, részben zártnak kell 

 tekintenem, de csak annyiban, hogy a fedőjót alkotó szarmatarétegeket az erózió 

 még nem távolította el egészen, s mélyebb tagjai a vékonyabb dacittufával még 

 fedik a mediterrán-redő-magot, valószínűleg mindenütt. 



Ha jól ítéltem meg, a Vessződtől Ny— DNy-ra előforduló tufa azonos azzal 

 a szarmatakori vastagabb tufapaddal, amely D-ebbre a 37-es pont D-i oldalán, 

 vagy Gerdály és Prázsmár községek közelében látható ugyancsak szárma tarétegek 

 között. Ebből kifolyólag nem érthetek egyet Halaváts főtanácsos árral, aki itt 

 is említ mediterrán-rétegeket. Egyben meg kell jegyeznem, az innen közölt szel- 

 vénnyel kapcsolatosan, hogy én a 588 m-es Hochendorn -hegyen és annak ÉK-i 

 oldalán az 564-es pontig, az utóbbitól kezdődőleg a következő rétegdőléseket 

 mértem: 16 h. 65°, 16 h. 75°, Iá h. 50°, majd DNy-ra 3 h. 35°. Az 564-es ponttól 

 a Werderbergig pedig 2 h. 20°, 3 h. 18°, 2% h. 23° méréseket jegyeztem föl, ame- 

 lyekkel mindenben egyeznek a vessződi patakont úl tapasztalt rétegdőlések is. 

 Tehát az 564-es ponton keresztül a Hochendornhegy és Verd vessződi hegy között 

 redő halad át, vagyis itt nyílik a vérdvessződi boltozat, míg a főtanácsos úr által 

 szóbelileg említett hochendomhegyi redőzés a felsőgezési és bendorfi másodlagos 

 redőzés folytatása lehet, amelynekÉK-i szárnyát én is mértem a hegy DK-i oldalán 

 levő árokban (3 h. 35°). 



Hogy ebben a boltozatban is lehet még földigáz, némi bizonysága az, hogj 

 az 538-as pont É-i lábánál, a vessződi patak baloldalán, még van egykori fortyogom 

 valló «géráss> vizű ingovány. 



D felé haladva Küipödtől K-re, egy mély vízmosásnak a végén, 70— 80°-os 

 dőlésekben találtam meg a redő további folytatását. Ilyen meredek dőlést még 

 csak D-ebbre, az 595-ös pont DNy-i oldalán mértem, vagyis a redő tengelyében 

 míg attól távolabb 5— 14°-os dőléseket találtunk csak, de ezek is egy kövületes 

 3zarmatarétegekkel burkolt, elnyúlt brachiantiklinálist szemléltetnek mindenüti, 

 a dombvonulat gerincét követve, a 604-es ponttól kezdődőleg a 468-as ponttól 

 D-re levő patak (Mártonhegyi patak) völgyig, amely itt éppen úgy keresztezi a 



1 Halaváts Gyula: Szentágota környékének földtani alkotása. (M. kii'. Földtani 

 Int. 1914. évi jel. 360 1.) 



