422 ISMERTETÉSEK. 



letét, arra a következtetésre jut, bogy a feltárt és még remélhető szénkészlel 

 még 65 évig lesz képes a belföldi szükségletet fedezni. Ez az eredmény ugyan gon* 

 dolkozóba ejtheti az előrelátó nemzetgazdászt, de másrészt nem szabad megfeled- 

 keznie, hogy más energiaforrásai is vannak az országnak, ú. m. a vizi erők és a 

 nem régen felfedezett földigázok, nem is említve a márföltárl és még remélhető 

 földolajforrásokat és bogy mindezeknek okszerű kihasználása a kőszéntennél ést 

 bizonyos fokig pótolni hivatvák. 



E nagy munka szerzőjének érdemei! úgy a geológusok mini az ipari és nem- 

 zetgazdászati körök fogják erismerni, de'köszönet illeti a magyar királyi Földtani 

 Intézetet is, mely a magyar kiadás megjelenő él foganatosította . 



Kelt Taródházán, 1917 június 1-én. 



Inkey Béla. 



2. O. Ábel: Paláobiologie der Cephalopoden an der 

 Gruppé der Dibranchiaten. (Gustav Fischer, Jena 1916.) 



Mióta a kihalt állatok vizsgálata kinőtt a ö dtan céljait szolgáló «vezór- 

 kövületek» meghatározásának és leírásának kereteiből s az állattani módszerek 

 kizárólagos igénybevételével önálló tudománnyá lett. azóta a már többé-kevésbbé 

 ilyen szempontokból történt vizsgálati anyag fölszaporodása erősen nélkülözte 

 az egységes elvet, mely a nagyon széttartó sokféle anyag hiányait is áthidalni 

 tudja. A vizsgálai menete sokáig csak egyoldalúan morfológiai és leíró vagy kellően 

 nem indokol! többé-kevésbbé erőltetett törzsfejlődéstani volt. amelybe esek a 

 földtani fáciesek és ősföldrajzi viszonyokra való következi elesek hoztak nemi 

 éltető elemet. A Dollo által megalapozott ős élet t udo mány (paláo- 

 biologia) azonban meghozta az óhajtotl ínséges vizsgálati elvet s ethologiai 

 módszereivel kijelölte azt az utat, melyen a kihalt állatok vizsgálatának haladni 

 kell. Az ethologiai módszer az állatokat környezetükhöz való viszonyukban vizs- 

 gálja s a kihalt állatokat illetőleg különösen azoknak alkalmazkodása és élet- 

 módjuknak vizsgálata adja kutatásának célját. 



Az ősólettudományi vizsgálatoknak fáradhatatlan, sokoldalú és nagytehet- 

 ségű úttörője Ábel a bécsi egyetem paláobiologiai tanára, aki egy korábban meg- 

 jelent könyvében kimerítően összefoglalta a gerincesekre vonatkozó paláobio- 

 logiai ismereteket egyszersmind megszabta az ilyenirányú kutatások módszereit 

 is. 1 Ezek a módszerek a kihall gerinctelenekre eddig csak kis mértékben voltak 

 alkalmazva, azért Ábel a gerinctelenek egyt s állatosztályainak paláobiologiai 

 vizsgálatát tűzve ki célul ebben a könyvében ebben is Dollo, a brüsszeli mester 

 példáját követve 2 a kihalt dibranchiaták paleobiologiájál tárgyalja.' 



Az ethologiai kutatások módszereinek a gerinctelenekre való átvitelei nem 

 annyira az anya- alkalmatlan volta mint inkább az eddi-' ismert anya- egys 

 kritikai vizsgálatának hiánya de különösen a megfelelő élő állatokra vonatkozó 



1 Grundzüge der Pal&obiologie der Wirbeltiere. Stuttgart, l*U2. 



2 Dollo : 1/ - céphalopodi s ada ptés fc la Vie Neotique Seeondairi < I fc'la Vie Bentique 

 Tertiaire. (Zool. Jahrbüchtr Suppl. XV. L.Jena, 1912.) 



