ISMERTETÉSEK 423 



hasonló vizsgálatok hiánya, elégtelensége vagy meg nem felelő volta nehezíti meg. 

 Ezért Ábel a kihalt dibranciaták paláobiologiájának tárgyalását az élőknek 

 gondos ethologiai elemzésével teszi lehetővé. 



A könyv első része az élő dibranchiaták életmódjával foglalkozik. Mindenek- 

 előtt reámutat a szerző arra. a föltűnő hézagra, mély az élő dibranchiaták kitűnő 

 morfológiai és anatómiai leírásai dacára a helyváltoztatás, táplálék valamint a 

 tartózkodás helyének ismeretében mutatkozik. Minthogy a paleozoológiai vizs- 

 gálatok céljaira túlnyomólag ezek jönnek számításba, azért az ezekre vonatkozó 

 kevés és többnyire hibás adatokat a paleozoologusnak kell megteremteni. 



A II. fejezet az élő dibranchiaták helyváltoztatási módjával foglalkozik. 

 Az idevonatkozó eddigi adatok nagyon fogyatékosak, mivel az állatok kényessóge 

 miatt közvetlen észlelésekel csak a kifejezetten partszegélyi alakokra vonatkozólag 

 lehet tenni. Ábel az Octopus vulgáris és Sepia officinalis helyváltoztatását akvá- 

 riumban figyelte meg'. A különböző dibranchiata -típusok helyváltoztatásának rész- 

 letes vizsgálatából levont elemzési eredmények szerint úszást, lebegést, 

 a fenéken való csúszást és b e á s á s t végül rögzített helyzetet 

 különböztethetünk meg. Az úszás lassú vagy gyors : a lebegés a gyorsúszás egyik — 

 pihenő — állapota vagy kizárólagos plankton állapot lehet. A különböző hely- 

 változtatási módok többféleségét a tapogatók, illetve karok és a tölcsér különböző 

 működése hozza létre. 



Az élő dibranchiaták táplálékával és ellenségeivel foglalkozó III. fejezet 

 a, szervezeti bélyegek alapján nagyon sok új megállapítást közöl. A dibranchiaták 

 kivétel nélkül ragadozók; óriási polypok és bálnák gigászi harcai a mesékből is 

 ismeretesek. Táplálékukat kagylók, kis tízlábúrákok, apró halak teszik. Anagyobb 

 táplálékkal élő alakok szervezete a táplálék megragadása és különböző elköltési 

 módjának megfelelően formálódott. Egyes típusok szervezeti bélyegei azonban 

 arra utalnak, hogy planktonból és apró szervezetekből élnek (planktonophag, 

 microphag). Ilyenek gyanánt tekinti Ábel a Cirroteuthis-féléket, melyeknél 

 a szívókorongok redukciója, a radula és méregmirigyek elvesztése a karok tapo- 

 gatófonalainak kifejlődése és az egyes karok között levő bőrszegélyeknek a karok 

 végéig való kiterjedése ethologiai bizonyítékai a megváltozott táplálkozási módnak. 

 Egyes nektopelagikus alakok szívókorongjainak kampói a nyílttengeri ragadozás 

 céljait szolgálja. Különösen érdekes egyes bathypelagikus típusok ismeretlen 

 táplálkozási módjának a tapogatók másodlagos hiányából és a nyílttengeri alakok 

 lárváinak hasonló kifejlődéséből levont ethologiai következtetés, mely szerint a 

 kettő között fönnálló analógiák konvergens alkalmazkodásra,, tehát a bathy- 

 pelagikus alakok szükségszerű mikro phag voltára utalnak. A bathypelagikus ala- 

 kok ilyen mikrophag volta azonban nem lárvaállapotból maradt vissza, hanem 

 újra szerzett sajátság, amit az eredetileg szabad tapogatóé alakokkal szemben 

 a tapogatók alaki különbségei bizonyítanak, a fejlődés menetének visszafordít- 

 hatatlan voltát is igazolva. 



A lágytestű dibranchiaták a medúzák, halak (tonhal), tengeri teknősök, 

 tengeri madarak (pinguinek), fókák és bálnák kedvelt táplálékai, azért ezek töme- 

 gesen pusztítják őket. 



Az élő alakok i a r t ó z k o d á s i h e 1 v ó r e vonatkozó közvetlen 



