424 ISMERTETÉSEK. 



megfigyelések szinten csak a sekélytengeri Se pia vagy Octopus. esetleg rajokban 

 megjelenő pelagikus alakokra nézve eszközölhetők. Azért itt az akváriumon 

 kívül különösen a gyűjtés adatainak pontosságára vagyunk utalva. A közvetlen 

 adatok hiányában fontos következtetések vonhatók a test állományá- 

 nak és a látószervek specializálódási fokának vizsgá- 

 latából. Az izmos, ruganyos, pikkelyes vagy pikkelytelen alakok nektopelagi- 

 kusak vagy bentholitoralisak. az izmos de petyhüdt formák nektopelagikus, 

 bentholitoralis ós benthoabissalisak, a részben vagy egyáltalán nem izmos, bőr 

 vagy kocsonyás, többé-kevésbbé áttetsző vagy átlátszó formák a planktonhoz 

 tartoznak. A lárvák csaknem kivétel nélkül nyílttengeri planktonhoz tartoznak. 

 A test anyaga és a mozgás módja között szoros viszony van ; az izmosabb alakok 

 nektonhoz, a bőr és kocsonya neműek planktonhoz tartoznak. A felső és legfelső 

 tájakban is élnek lebegő kocsonyás alakok, de a mélytengeri (abyssikus) formák 

 mind ilyenek. 



A látószervek ethologiai vizsgálatából Ábel szintén fontos következteté- 

 seket von a dibranchiaták tartózkodási helyére, noha egyetlen szerv alkalmazko- 

 dásából vont következtetéseket illetőleg kellő óvatosságra int. Az élők közoti 

 egyetlen teljesen vak van, de ez sem a fénynélküli (aphotikus) tájakhoz való al- 

 kalmazkodás, hanem inkább életmódja, iszapba fúródó volta miatt. 



Az élő dibranchiaták igen változatos testalakjának vizsgálatában Ábel 

 a halak alakjának ethologiai vizsgálatából Vont eredmények analógiái alapján 

 kimutatja, hogy lárva álla pótban valamennyi dibranchiata globiferus. Ebből az 

 alapformából különböző helyváltoztatási módokalapján formálódtaka ma annyira 

 eltérő alaktipusok. A tizenegyféle tapogató (Flosse) tipus ethologiai elemzése 

 a^különböző életmódhoz való alkalmazkodás módjainak tisztázására vezet. 



A kihalt dibranchiaták földtani következtetések szempontjából is fontos 

 előfordulási módjának megállapítására kiemtkndő a VI. fejezetben az élők 

 magányos vagy társas életmódjának ismerete. Az erre vonatkozó gyér 

 adatok vizsgálatából Ábel arra az eredményre jut, hogy a torpedóalakú nekton 

 nyílttengeri formák — igen ör< k kiveti lével — továbbá a partszegélyi 



és sekélytengeri alakok is seregesen élnek. A mélytengeri alakokról biztos 

 adataink nincsenek. 



Az élő dibranchiatákra vonatkozó régibb adatoknak új alapon való kritikai 

 móltatása és a-z új adatok részletes tárgyalása után a könyv második része a 

 kihalt dibranchiaták élet ni ó d j á v a 1 foglalkozik. Ezek közül 

 a leggyakoribbak a belemnites* k, melyeknek életmódjára nézve már eddig is a 

 legkülönbözőbb hipotézisek voltak forgalomban, melyek teljes összeállításai 

 időrendi tárgyalásban megtaláljuk. 



A belemnitesek leggyakrabban előforduló kövesült. vázrésze, a rostrum, 

 melynek alaktani vizsgálata szolgáltatta a reájuk vonatkozó eddigi ismeretek 

 gerincét. A rendszertani osztályozás s ennek alapján a törzsfejlődéstani követ- 

 keztetések is csak külső alakbeli jellegekre voltak alapítva. A különböző kihalt 

 dibranchiata -félék rostrumait eddig azonosnak, homológ v.i rész gyanánt tekin- 

 tették. Ezzel szemben Ábel a különböző dibranchiata-félék rostrumának kritikai 

 morfológiai vizsgálata alapján arra a meglepő eredményre jutott, hogy a ki- 



