ISMERTETÉSEK. 425 



fejlett állapotban azonos alakú rostrumok is külön- 

 böző fejlődés űe k. Ezért a belemnitesek rostr urnának vizsgálata csakis 

 hosszmetszetek alapján történhetik, hogy a megfelelő, fejlődésre egyező csopor- 

 tokba oszthatók legyenek. 



A főbb belemnites-tipusok (Belemnites clavaius, B. paxillosus, B. giganteus, 

 B. Zieteni) vizsgálatából Ábel két lényegesen eltérő fejlőd ésű rostrumot külön- 

 böztet meg. Az egyiknél a phragmokon kezelőkamrájához kis csészealakú nyúl- 

 vánnyal csatlakozik egy belső «embryonalis rostrum*, amelyhez a növekedési 

 rétegek olyanformán csatlakoznak, hogy fölfelé gyarapítják a rostrumot. Ez a 

 davirostrid-tiipxis. A másik, ettől eltérő fejlőd ésű rostrum-tipusnál a phragmokonhoz 

 csatlakozó «embryonalis rostrum* üres kupalakban simul a phragmokonhoz és 

 hosszalakban növekedve mindinkább hegyesebb formát ölt ; ezek a conirostrid- 

 típusok. Mivel mindkét típushoz különböző korú alakok tartoznak, azért Ábel 

 ennek a lényeges fejlődési különbségnek alapján a belemniteseken 

 belül a Clavirostridae ós Conirostridae. családokat jelöli ki. 



A belemnitesek ősi alakja gyanánt tekintett Aulacoceras sulcatum clavirostrid- 

 tipusú rostrumának vizsgálatában lényeges különbségre mutat reá. A rostrum 

 bizonyos részén észlelhető «sugárkévéből» (Fiederstreifen) kiindulva a rostrum 

 kifelé nős az embryonalis rostrumtól független növekedési rétegek a rostrumot 

 vastagítják. A rostrum fölépítésének ez a módja kizárja az aulacocerasok 

 •ősi jellegét s a clavirostridaek és conirostrid gek kifejlett rostrumával való hasonló- 

 ság dacára az egyéni fejlődés különböző volta arra utal, hogy itt három konvergens 

 törzsfejlődési útról van szó. 



A B. actiarius ós B. giganteus dárdaalakú gyakori rostrum-tipusainak vizs- 

 gálata megerősíti ezeknek eddig csak bizonytalanul körvonalazott különálló 

 voltát, melynek alapján Ábel a Cuspiteuthis és Mucroteuthis nemeket állítja föl. 

 Ezek a rostrumok különböző fejlődési szakaszokon mennek át. A CtLS'piteuthis 

 első fejlődési szakaszában a conirostrid embryonalis rostrum növekedési rétegei alul 

 lekerekített alakban, fölfelé kissé magasabbra húzódva borítják a phragmokont. 

 4— 6 cm nagyság után a második fejlődési szakaszban a rostrum hirtelen hosszabbo- 

 dik s növekedési rétegeivel valamint azok szöveti szerkezetével is élesen elválik 

 a phragmo kontói ; közepén szivacsos kitöltés van, mely eredetileg chitines volt 

 s a külső mészrétegből kívül hosszanti barázdák alakjában mutatkozó mészlemezek 

 nyúltak bele. A fejlődést lezáró harmadik szakasz a hosszanti növekedés befeje- 

 zésével a külső rétegek vastagodásával jelentkezik, mely után a barázdák eltűn- 

 nek s csak hosszanti csikoltság észlelhető. Hasonló módon folyik le a Mucrotteuhis 

 fejlődése is, a főkülönbség az embryonalis rostrum alakjában van, mely itt nem 

 legömbölyített, hanem hegyes, egymásba tolt papírzacskókra emlékeztető, kúp- 

 alakú. Ennek a két típusnak időrendi egymásra következése szorosabb rokonság 

 látszatát kelthetné, amit azonban kizár a fejlődés eltérő voltán kívül az is, hogy 

 a korban fiatalabb Mucivteuthis fejlődése egyszerűbb. Ez a körülmény arra utal, 

 hogy a lándzsaalakú belemnites -rostrumok különböző fejlődési utakon kétszer 

 alakultak ki. 



Míg a jura- és krétabeli belemnitesek rostrumai meglehetősen egységes 

 alakúak, addig a harmadidőszaki dibranchiaták igen változatosak. Ezek rostra- 



