ISMERTETÉSEK. 481 



vi 1:4 g vál t o z ás a i nem" k 1 v u i r ő I s z á r m a z n a k, h a n e m belső 

 okoktól függenek. E tételekből kiindulva egy földiám időegységet 

 (szerző szerint «Zeitinterwall»), egy «biológiai egysége vagyis a faj állapíthat meg. 

 Ezért elsősorban a fajfogalom éles kör vonatozás ára kell törekednünk, amit szerző 

 a. «Cheiloceras subpartitum>> példájával egy időegységen belül az egymásra követ- 

 kező időegysége kiv vonatkozólag pedig miocén plemotoma -fajokkal világít meg. 

 A fajfogalom tárgyalása után a nemek fogalmára tér át, a. nemeket bizonyos 

 számú jól körvonalozott faj foglalata gyanánt tekintve. 



A földtani időméréssel foglalkozó második rész az előivbocsátott alap- 

 tételek szemmertartásával a földtani történések egymásutánját és időtartamát 

 a fajok és faunák élettartamával gondolja megállapíthatónak. Az előbbi a Neu- 

 MAYR-féle fölfogás, az utóbbit Beyrioh— Koenen iskolája gyanánt ismerjük. 

 Időegység gyanánt egy faj élettartaniának megfelelő öv (zóna) tekintendő. 

 Az egymásra következő fajok egy ö v s o r b a (Zonenfolge) egyesíthetek. A követ- 

 kezetes és egységes kivitel céljából a különböző módon variáló állatcsoportok 

 egyenlőtlen óletképességű (virulent) fajai közül a (trétegtanila g élet - 

 kópes» alakok választandók ki s ezek is gyakori és n a g y 

 e 1 1 e r j e d é s ű e k legyenek, hogy a zónasorok céljaira alkalmazhatók 

 legyenek. A rétegtam'lag életképes, vagyis a gyorsan változó típusok őslénytani 

 kapcsolatából az egyes típusok élettartama megállapítható s így a «zónasorok» 

 is adva vannak. A sor folytonossága az élet képess égét vesztő alaksor utolsó tag- 

 jával egyidős más típussal volna biztosítandó. Így az A alaknak ab, c, d élettar- 

 tamú alakjai a B alak hasonló élettartamú alakjaival a következő zónasort biz- 

 tosítja Aa, Ab, Ac, Ad = Ba, Bb, Be. 



A fajokra alapított beosztással szemben a faunák egjmiásra következésének 

 vizsgálata bonyolultabb de célravezetőbb. Szerző vizsgálja azokat a körülményi - 

 ket, melyek a fauna változásra vezetnek, tekintettel a faunát összetevő benthos, 

 nekton és plankton elemekre, melyek közül azonban csak a benthos a döntő. 

 A fauna változást eredményező életkörülmények változását a parteltolódásból 

 következő m ólys ég vál t o z ás, a klimatikus viszonyok vál- 

 tozása vonják maguk után. Ezeknek egy példával való megvilágításával 

 fejezi be a faunákra alapított időmegállapítás vizsgálatát. 



A sokat igérő cünű könyv végigolvasása, után csalódással tesszük le a köny- 

 vet, mivel szerző nemcsak hogy nem sok újat mond, de távolról sem meríti ki a 

 tárgyat. De az elmondottakban is csaknem minden oldalon az ellenkező vélemény 

 hangoztatását hívja ki. Mára biosztratigrafia tárgykörének jelzett szűkreszabása - 

 ban sem érthetünk vele egyet, mert az időmegállapításon kívül a faunák őslény- 

 tani vizsgálatára alapított földtani célú ősföldrajzi következtetések, fáciesvizsgá- 

 latok szintén a biosztratigrafia föladatául tekinthetők. Az időmegállapítás alap- 

 tételéül előrebocsátott tételek alkalmazhatóságát pedig legkevésbbé sem látjuk 

 bebizonyítva, nem is szólva az állatvilág változásaira vonatkozó, eddigi tudásunk- 

 kal ellentétben álló tételének helyességéről. 



Elméletben elfogadható volna legkisebb földtani időegység 

 gyanánt, a faj élet tart a ma ez azonban nem felel meg a legkisebb tér- 

 beli földtani egységnek, mely tudvalevőleg a réteg. Gyakorlatban a fajok, 



