4 
bila pod vodom, a sada je suha. — Titzeovo mnijenje da bi stagnacija 
razvijanja kraskih oblika uslijedila radi toga, što je tekućica u savezu 
sa špiljama i što proširuje svoje nutarnje područje, nije opravdano, 
jer je baš vertikalno djelovanje vode i stvaranje špilja uslijed korozije 
u vertikali kao i u horizontali, gdje vertikalno djelovanje vode 
prelazi u horizontalno, glavni faktor geneze fenomenu Krasa. 
I. Lorenz: Geologische Recognoscirungen im liburnischen 
Karste. Jahrb. k. k. geolog. Reichsanstalt. Wien. 1859, pg. 345. 
trazi kao uzrok kraskih fenomena u »zweier sich kreuzenden Gebirgs- 
Welensysteme«. Nešto slično kaže i Mojsisovics za postanak dolina ; 
»Meiner Ansicht nach ist nun diese Kraft keine andere, als der 
horizontal wirkende Gebirgsschub«. (Ibd. pg. III— 116). 
W. von Knebel kaze: »Der ganze Prozess des Überganges 
von der Horizontalentwässerung zur gemischten und von dieser zur 
alleinigen vertikalen können wir als »Verkarstung bezeichnen«. 
(Höhlenkunde, pg. 12). — Uz Knebelovo mnijenje pristajem i ja, 
ali moram reci, da nije bio samo jedan faktor kod stvaranja feno- 
menalnih oblika Krasa, već da su pri izgradnji Krasa sudjelovale i 
endogene sile, kao što to vidimo u »Senjskoj dragi«, koji pojav 
nije rijedak u kraskim zemljama, kao što to najnovija istraživanja 
Knebelova o vulkanizmu u Islandiji pokazaše. 
Fenomen Krasa je dakle _ modifikacija prenašanja i rastvorbe 
uslijed djelovanja meteorske vode na propustnom tlu, te se pojav- 
ljuje u mnoštvu raznih oblika, koji su gotovo neposredno ovisni 
jedni o drugima. Posve samostalne i neovisne su od ostalih oblika 
kraskih po svoj genezi — kraske pukotine, koje nastaju ili uslijed 
eksplozije endogenih sila ili uslijed stezanja zemaljske kore. 
Voda rastvara kemičkim načinom lako taljive kami, kao vap- 
nenac i dolomit i stvara na površini škrape i manje pukotine, koje 
se s vremenom sve više proširuju u vertikali i u horizontali. Time 
nastaju na površini doline raznog oblika, a u nutarnjosti zemlje 
podzemna korita špiljških rijeka i same špilje. No ne samo da voda 
kemički djeluje, već ona obavlja i mehanički posao, otplavljuje sa 
površine rastrošine pojedinih kami u pokotine i špilje, uslijed Cesa 
nastaje gola površina kraskog područja. No ovo prenašanje, što 
ravninske rijeke pokazuju u drugim kamima, kao što to vidimo kod 
Drave, Dunava i Save, u Krasu igra veoma neznatnu ulogu. Šljunka, 
grohoti, nasipa, otočića rijetko se gdje nađe. Urušavanje veoma ia 
zamašno, te se očituje poglavito u špiljama i dolinama. 
