DA 
upoznavši taj, vidjet ćemo, da je Lamarck zbilja bio pozvan rjesa- 
vati velika pitanja. Lamarck nije samo autor lamarckizma, nego 
je na gotovo svim poljima tadašnje biologije (ne samo zoologije) 
aktivno i s uspjehom radio. Lamarck se prije svega odlikovao iz- 
 vanrednim poznavanjem oblika bilinskih (»Flore frangaise« 1778). i 
životinjskih. U životinjskom sistemu proveo je Lamarck bitnih pro- 
mjena na bolje; razdioba životinja u avertebrata i verterbrata po- 
tiče od njega. Uz Cuvier-a je Lamarck udario temelj racijonalnoj 
isporedno-anatomskoj metodi upotrebljavajući je u svrhu poprav- 
ljanja sistema. Osobiti mar je Lamarck posvetio nižim, do onda 
slabo obrađivanim životinjama, našavši, da su baš jednostavnije 
životinje zgodniji objekti za izučavanja mnogih osnovnih pitanja 
bioloških. U tom smjeru je njegovo glavno djelo: »Histoire natu- 
relle des animaux sans vertèbrese (1815—1822 sedam svezaka). 
Općenitijeg biološkog sadržaja su Lamarck-ova djela: »Recherches 
sur | organisation des corps vivants« (1802). i »Philosophie zo- 
ologique« (1809). predmet našega razmatranja. 
S manje sreće okušao se Lamarck i na polju anorganskih 
prirodnih nauka, jamačno s nedostatnog poznavanja činjenica ; 
sama fantazija i oštrina uma tu ne može znanje nadoknaditi. Ipak 
je svuda Lamarck samonikao, te gleda svakoj stvari na dno. Znak 
velike pronicavosti u Lamarck-a je i ta okolnost, što on nije pre- 
više, kako bismo rekli, morfološki mislio; on je naprotiv pravo 
shvatio, da je živi organizam pravi objekt biologa. Mrtve objekte, 
njihovu građu poznamo danas daleko bolje, nego što ih je Lamarck 
poznavao, a o živim objektima razmjerno malo više znademo, nego 
što je Lamarck prije sto godina znao. 
I. 
Proučavajući zoološku filozofiju možemo se najprije upoznati 
s dušom Lamarckovom; možemo najbolje uočiti svu njegovu veli- 
činu. Iz neznatnih već gotovo svakome poznatih činjenica a pomoću 
poletne misli, zida Lamarck nebotiénu, gordu zgradu teoretske 
biologije. I baš tu najjaču stranu Lamarck-ovog intelekta držali su 
i drže mnogi jednostrani i zasukani zoolozi najvećom pogrjeskom. 
Bez valjane doze fantazije nemože se ni najznanstveniji veliki pro- 
blem rješavati. Istina jest, da si je Lamarck tu i tamo u nedo- 
statku pozitivnih činjenica pomogao zaključivanjem, te je više puta 
došao do rezultata, koje mi danas za toliko iskusniji, moramo kao 
neispravne otkloniti. A koliko je toga Lamarck dobro zaključio!? 
