45 
stupanj organizacije (klasa, tipus), od karaktera zadobivenih prila- 
godbom na vanjske okolnosti. Oni prvi karakteri su pravilni s 
obzirom na razvojni red, a ovi drugi nepravilni. Sad se pita postoji li 
i u genetičkom pogledu apsolutna razlika između obe vrste karak- 
tera? Na jednom mjestu (peto pogl. str. 113. franc. izdanja od 
1830.) pripisuje Lamarck prirodni red životinja, kao i biljaka sve- 
višnjem tvorcu, kao tvorcu svih prirodnih zakona; prema tome 
bi se moglo zaključivati, da je zakonita stupnjevitost prirodnoga 
reda nastala djelovanjem posebnoga zakona. Na to smjera i jedan 
drugi navod (šesto pogl. str. 133—4, franc. izdanja od 1830), koji 
u prevodu ovako glasi: »kad bi onaj uzrok, koji cilja bez prekida na 
komplikaciju organizacije, bio jedini, koji bi imao utjecaja na oblik i or- 
gane životinja, bila bi i komplikacija organizacije upravno rastuća i 
svuda vrlo zakonita ; tome. ali nije tako.« Vanjske okolnosti su u toliko 
djelovale, da je tu i tamo pravilnost u kontinuiranoj stupnjevitosti 
porušena. Dakle vanjskim utjecajima nastale promjene kvare pra- 
vilnu stupnjevitost. Ima još nekakvi drugi uzrok promjena, osim onih 
vanjskim utjecajem nastalih, prema tome nije uzrok svim promje- 
nama jedinstven. Lamarck govori jedanput o prirodi, koja djeluje 
posredstvom promjena vanjskih okolnosti na životinje, a drugi put 
ih je priroda jednostavno ponukala, da same mijenjanju vanjske 
okolnosti, kao n. pr. kad ih je iz vode dovela na kopno, odnosno 
ona ih direktno potiče na progresivni razvoj. Ovaj potonji način 
djelovanja »prirode« naliči ne malo modernom t. zv. ortogenet- 
skom principu. 
Dva su zakona, kojima životinje podleže u njihovom razvoju. 
Po jednome, općenitijem, razvijaju se životinje pravilno progresivno, 
a po drugome, specijalnome, razvijaju se svaka prema posebnom 
milieu-u. Potonji zakon potamnjuje često onaj prvotni. Oba zajedno 
sačinjavaju Lamarckov »zoološki princip«, koji glasi ovako: »Na- 
predovanje u komplikaciji organizacije podleži tu i tamo u opće- 
nitom životinjskom redu nepravilnostima nastalim pod utjecajem 
životnih okolnosti, te poprimljenih običaja« (pogl. šesto str. 134—5. 
franc. izd. 1830.). Lamarck si je više truda dao demonstrirati fak- 
tičnu postojanost skoro pravilnog progresivnog razvojnog reda, 
nego li rastumačiti po kojem principu je do te zakonitosti došlo. 
Radi te razvojne tendencije prirođene organizmima napadali su sa- 
vremenici Lamarcka vrlo oštro (Cuvier). Međutim moram u obranu 
Lamarcka spomenuti, da ni danas nije problem općenitog usavrša- 
