49 
u svakom bez iznimke individuu, to je prirodna posljedica Zivota 
— smrt, ali samo za pojedince. Za kontinuitet Zivota skrbljeno je 
na dva načina. Pojedini individui u naponu svoje snage produciraju 
malene dijelove životne tvari (često sa samo latentnim životom), 
koji predstavljaju klicu novog individua. Osim toga se nadokna- 
đuju gubitci uzročeni smrću stvaranjem novih živih iz anorganske 
materije — generatio spontanea. 
Lamarck bi htio sve životne pe uve, dakle sam život, svesti 
na »fizicke« uzroke ili kako bi mi danas rekli mehanistički rastu- 
mačiti. Dok Lamarck uzima samo, da je onaj bitni »ekscitatorni 
uzrok« uvjet života, podržavatelj života, dakle nekakova nepozna- 
nica sa posebnim imenom, koju bi eventualno mogli jednom i spo- 
znati, dotle ne narušava mehanistički karakter svoga shvaćanja, 
čim mu ali, što Lamarck i čini, pripisuje regulatornu i upravljajuću 
funkciju, ekscitatorni uzrok prestaje biti jednim mehanističkim fak- 
torom. »Ekscitatorni uzrok« je onda jedan vitalistički faktor, koji 
se može samo onda i fizičkim nazvati, uzmemo li, da je fizično 
sve, što je u prirodi (prema physis = priroda). Lamarck nipošto 
ne izjednačuje svoj »ekscitatorni uzrok« sa životnom snagom starih 
vitalista. Ekscitatorni uzrok sam o sebi nebi mogao život podržavati. 
Vrlo je umjestna primjedba Lamarckova (treće pogl. str. 3.), gdje 
veli, da sve kad nebi uspjelo ustanoviti bitnost ekscitatornog uz- 
roka organskog gibanja, dosta bi bilo, da smo ga konstatirali i da 
je fizičke prirode. To je vitalizam u najblažoj formi. 
Ne može se dublji smisao poreći ni ovoj kombinaciji La- 
marck-ovoj, po kojoj su glavni od lako pomičnih »fluida«, koji su 
u organizmima djelatni: toplina i elektricitet, od kojih toplina u 
glavnome podržava orgazam, a elektricitet uzrokuje vanjsko i nu- 
tarnje gibanje. Oba ova »fluida« su, kako Lamarck kaže, »direk- 
tno djelujuće sile« Ekscitatorni uzrok nalazi svoj izvor u tim nevid- 
ljivim fluidima. Moguće je po Lamarcku, da su u živom tijelu 
još i druge energije djelatne, kojih on još ne poznaje, ipak drži, da 
su toplina i elektricitet glavne sile. Niže su životinje vrlo ovisne 
od vanjske topline i elektriciteta, a više životinje bivaju u tom po- 
gledu sve više neovisne od vanjskoga svijeta. I u toj rekli bi ne- 
znatoj konstataciji leži zrnce duboke istine. Stanovita toplina je 
faktički absolutno potrebna za uzdržavanje života isto tako, kao i 
stanovita vlaga (druga vrsta fluida Lamarckovog), a to vrijedi i 
‚za kemičke procese, na što je također Lamarck upozorio. Stano- 
4 
