/7 
stovima i ružama, vidimo Wormastiniya, gdje mu prikuplja mrav- 
ljim marom potrebitu gradju, navlastito u okolini zagrebačkoj, i u 
prvome je redu zasluga Wormanstiniyeva, da je glasovita hrvatska 
flora postala još glasovitijom, da je postala poticalom izučavanju 
rodova Quercus i Rosa i u susjednim zemljama naše monarkije. 
Osam omašnih knjiga Vukotinovicevog Rozarija i nekoliko 
knjiga hrastova, zasvjedočavaju vanrednu Wormanstiniyevu marljivost 
i ustrajnost. 
Da mu se Vukotinović oduži, ozvao je njegovim imenom 
jednu osobitu formu hrasta i prekrasnu ružu iz okoline Mirogoja. 
Godine 1881. zamisli bečki sveučilišni profesor Kerner 
djelo »Schedae ad Floram exsiccatam Austro-Hunga- 
ricam« za koje je trebalo gradje i iz hrvatske flore. Wormastiny 
sam je ubrao i preparirao na tisuće bilina i njegova je zasluga, da 
su strani botaničari upoznali mnogu i rijedku i značajnu vrstu iz hr- 
vatske flore. Mnogu bilinu, kojoj se zameo trag,ali i mnogu novu, 
našao je Wormastiny u okolini zagrebačkoj. 
Ubavu Zagrebačku goru, prošao je pokojnik usduž i poprijeko, 
a njezino srce nekoliko stotina puta i to u doba, kad se gorom 
išlo preko tora i obora. No ne samo njezinu floru, već floru cijele 
zagrebačke okoline, poznao je potanko i uredio si bogati privatni 
herbar, koji se odlikuje formama i varijetetima. Osim toga ostavlja 
znanosti bogatu zbirku kukaca, mekušaca i ptica. 
U Zagrebačkoj gori poznao je svako stablo, tu je obašao svaku 
pećinu, prevrnuo svaki kamen i znao je n. pr. za dom svakoga ukcak 
i mekušca. 
Sa koricom suha hljeba i kratkom svojom lulicom, boravio 
je kadkada u gori i po dva tri dana i vesela se i presretna srca 
vraćao kući svojoj, da što prije opet krene u goru, kamo je za- 
lazio još i u 90 godini svoga života i nikada se prazan nije po- 
vratio kući. 
W ormastiny prošao je i okolinu karlovačku, bio odavna 
na Kleku, i čudio se čedima božice Flore u Gorskom kotaru. Obašao 
je kršno Primorje, primila ga »divna« Dalmacija, gledala pleme- 
nita Slavonija, poznala pobratimska Kranjska, gdje se je sastao sa 
kraljem — botaničarom Fridrikom Augustom. 
Wormastiniyeva soba bijaše maleni muzej u kojemu je najradje 
boravio. U zimi bijaše mu to uz dobru i plemenitu njegovu djecu 
