78 
najveća naslada života. Ako nije radio oko zbirke entomološke, po- 
segnuo je za herbarom i vazda je u njemu uživao. 
Još i pred smrt svoju, ebilazio je okolinom zagrebačkom, a 
kad bijaše »daleko«, vraćao se zadovoljna srca kući, 
Medju svojim zbirkama izdahnuo je i plemenitu dušu svoju ! 
Kakav bijaše Wormastiny preparator, svjedoči zbirka ptica 
našega muzeja, koja je zadivila mnogoga stručnjaka, pak i glasovi- 
toga Brehma Godine 1864. bio je na prvoj hrvatskoj izložbi od- 
likovan srebrnom kolajnom. Ovo bijaše »jedino« odlikovanje 
koje ga je zapalo kroz tolika decenija mukotrpnoga, ali uztrajnoga 
rada, kojim si je gradio sam spomenik i porianng ga u povjesti 
našega muzeja. 
Hrvatskomu narodi dao je svu dušu svoju, pa mu zato hr- 
vatski narod kliče na moja usta: 
Slava, tri puta Slava! 
Mili starče, nezaboravni moj dobrotvorel 
Bilo je davno, bilo prije 40 i više godina, kada sam dječarcem. 
lutao ubavim Tuškancem i spustio se puteljkom u hladoviti Zelen-gaj. 
Tu ugledam Tebe u naponu muževne snage gdje mrežicom u 
ruci hvataš lepire. Stanem i zagledam se u Tebe, zagledam i u 
jednu bilinu, kojoj si mi rekao latinsko ime. Otvorio si mi škatulju 
i pokazao šarene lepire i sa mnom se podugo razgovarao. Od onoga | 
dana bio si Ti moj, a ja Tvoj. Onoga, po mene znamenitog dana, 
otvorio si mi divnu knjigu prirode i pokazao njezinu »p r v u« stranicu! 
Mnogo si mi godina iz te div — knjige čitao i tumačio. Poveo 
si me malena na Sljeme i na druge brijegove Zagrebačke gore, 
poveo u druge krajeve drage nam domovine. 
Bio si mi prvim dobrotvorom, bio drugim mojim ocem, pod- 
ticao me na rad i u mom radu uživao. 
Tvoje je sunce ugasnulo, dok moje polagano naginje k zapadu. 
Zahvalan ću Ti biti doživotno. Na Tvojem će grobu bujati Rosa 
Wormastiniyana, a ja ću je zalijevati svojim zahvalnim suzama. 
Starce dragi! Bila Ti laka ova sveta gruda, koju si ljubio svim žarom 
svoje plemenite duše. Poočime mili, počivao u miru i — z Bogom! 
