6 
jatno, da se pračovjek penjao poradi zabave, on je to činio ili da 
se domogne raznolikoga voća ili da —što se valjda prilično često 
dešavalo — izbjegne svojim neprijateljima (medvjedima, vucima itd.) 
ili napokon, da te svoje neprijatelje kao iz neke zasjede napadne. 
Njegovo je suncem i nevremenom potamnjelo lice bilo okru- 
ženo čupavom bradom, koju nije njegovao; isto takove mu bjehu 
i kose, što su mu pokrivale glavu. Odijelo mu se po svoj prilici sa- 
stojalo iz životinjskih koža, a mogao je da bira među medvjeđim, 
dabrovim i jelenjim krznom. Kao oružje je upotrebljavao kamen, 
te neke kosti divljih životinja, kao na primjer nadlakticu medvjeda. 
Po svoj je prilici krapinac imao i drvene toljage, te štapove, koje 
je ili same o sebi ili kao držala za kamene šiljke i slično upotre- 
bljavao. Odmah bi na ovome mjestu spomenuo, da pračovjek nije 
živio samo u špiljama i pod izbočinama kamenitih pečina nego i u 
ravnim, pašnjacima bogatim predjelima, gdje nije bilo takovih naravnih 
zakloništa protiv kiše, vjetra i mraza, pa si ih je onda sam od vremena do 
vremena složio iz lišća i životinjskih koža. Nije prema tome ispravno, 
kad označuju pračovjeka, koji nastava špilje, zastupnikom posebnoga 
stupnja razvoja s obzirom na vrijeme, kao i s obzirom na kulturu. 
I među danas živućim ljudima ima takovih, koji stanuju u špiljama, 
isto tako, kao što imade i pasmina, koje pod šatorima živu. Takova 
su nomadska plemena doduše na nižem stepenu kulture, ali ipak od 
vajkada žive uz kulturne narode. Razlog je, što baš u špiljama nalazimo 
tjelesne ostanke pračovjeka u tome, što su se njegove kosti u špi- 
ljama mogle lakše sačuvati, pokrivene ilovačom, pijeskom ili vapne- 
nom prevlakom nego na otvorenom mjestu izložene svakom ne- 
vremenu. 
Vratimo se u špilju krapinskoga pračovjeka, da si predočimo 
vjerojatnu sliku njegova živovanja. Špilja je bila, prije nego li smo je 
raspremili, ispunjena masom pijeska u visini od 8 metara. U toj su se 
masi mogle vidjeti prilično paralelne, tamne, dijelom crveno obru- 
bljene, tanje ili deblje, dulje ili kraće pruge. Kad smo te pruge neje- 
dnake duljine pobliže promotrili, opazismo, da sastoje iz pepela, dr- 
venoga ugljena i opaljenoga pijeska, u kojemu smo često našli oštre 
dijelove otkalanoga kamena i odlomke životinjskih kostiju. Ali kako 
sam u tim prugama i jedan ljudski kutnjak našao, to mi je odmah 
bilo jasno, da te pruge nisu bile ništa drugo, nego mjesta, gdje je 
pračovjek obdržavao svoju siestu. Činjenica pak, da smo u takovim 
tamnim dijelovima pijeska i oko njih našli osim toga i jako opa- 
