8 
zuju jasne i nesumnjive tragove opeklina. Ove su Zivotinje dakle 
bez dvojbe bile predmetom lova; čovjek ih je ubijao jedne za 
hranu, a druge opet radi njihova krzna. Pračovjek je osim toga rado 
jeo i meso mladih životinja, te mu je pri tome bilo svejedno, da 
li su to djeca medvjeda, nosoroga ili vuka. Spaljene kosti takovih 
životinja dopuštaju ovu predpostavku. 
Kad bi obitelj pračovjeka došla u našu špilju, prije svega bi 
si načinila mjesta, maknuvši ostatke jela. Tik oko nutarnjih rubova 
špilje nađosmo naime većinom mnoge porazbacane kosti raznih Zi- 
votinja. Cijelu lubanju odrasloga nosoroga Ahinoceros Mercki na- 
đosmo primjerice gdje leži tjemenom u pepelu. Ovamo ju je spre- 
mio svakako čovjek, što dokazuju lake opekline na njoj. Spazili smo 
i suvisli nizvratnih kralježaka nosoroga, po čemu se može zaključiti, 
da krapinski čovjek nije samo izabrane dijelove životinjskoga tijela 
donosio k vatri u špilju, nego da su ljudi i cijele životinje ovamo 
dovlačili. Napadno je, da nije ni jedna sržna kost nađena cijela. 
Samo po njihovim zglobovima možemo zakjučiti, da su i takove 
kosti bile u špilji. Mnoge nas pak njihove krhotine upućuju na to, 
da je pračovjek cjevaste kosti goveda i nosoroga razbijao poradi 
koštane srži, koju je u njima nalazio. 
Još jednu smo čudnu pojavu opazili, vadeći ljudske kosti, 
Gotovo je svih 500 dijelova pračovjekova kostura nađeno poraz- 
bijano. Ni jedna od inače tako čvrstih i trajnih bedrenih kostiju 
nije neoštećena. Imamo tek odlomke ovih kao i drugih većinom 
po duljini prebijenih cjevastih kostiju. Nadalje ne potjeću sve po- 
razbijane kosti samo od odraslih ljudi, već pače i od IM—-2 go- 
dišnje djece, te od mladića. Značajna je pri tome i okolnost, da 
se na tim ljudskim kostima pokazuju često i opekline, te da su i 
lubanje nađene razbijene i jako opaljene. Mislim, da se ne varam, 
kad tvrdim, da su ovi praljudi umrli silovitom smrću i to u samoj 
špilji. Jamačno je koje susjedno pleme na njih navalilo, poubijalo 
ih i pojelo. I cjevaste kosti su im pače porazbijali, da se dočepaju 
koštane srži, koja se u njima nalazi. I poslije ovoga razbojničkog 
i kanibalskog čina vraćao se pračovjek u špilju, da se u njoj vlada 
isto onako, kao i njegovi predšastnici. Mi smo naime najmnogo- 
brojnije i najljepše ostanke ljudi našli tek g. 1905. i to u nekoj maloj 
udubini špilje u najvećemu neredu isprebacane. Poslije onoga silo- 
vitog čina mora da je čovjek i opet dolazio u špilju i da si je 
očistio mjesto za svoje sieste. Da se čovjek još više puta vraćao 
