104 
prirodnoj nauci iznenada otvorila posve nove putove istraZivanja i 
nove vidike jednako velike u najmanjem svijetu atoma i molekula 
kao i u velebnom svijetu nebeskih tjelesa. Najednoč je eksaktni dio 
prirodne nauke vidio na dohvatu ciljeve, koji su se još nekoliko 
godina prije prikazivali utopijama — dokaz, kako oprezno treba 
u prirodnu nauku uvoditi Dy Bois-Reymondov: Ignorabimus. 
Evo primjera: Među popularno-naučnim astronomijama zaprema još 
danas odlično mjesto Littrowovo djelo »Die Wunder des 
Himmels« izdano prvi put godine 1834. Još u izdanjima iz petoga 
decenija iznosi ovaj znameniti astronom tvrdnju, da o kemijskoj 
konstituciji zvijezda čovjek jamačno nikada ne će saznati ništa 
pouzdana, a slavni Arago iznosi u tim godinama mišljenje, da 
Sunce ima hladnu jezgru, na kojoj mogu da žive ljudi posve dobro ; 
tek je oklopljena neprozračnom vrstom, na koju da se je izvana 
slegla usjana fotosfera, koju mi sa Zemlje gledamo. Nekoliko je 
godina kasnije pitanje o fizikalnoj, a u glavnom i o kemijskoj građi 
Sunca spektralna analiza riješila. 
Dopustite mi dakle, da o pedesetgodišnjici rođenja spektralne 
analize u ovoj svečanoj zgodi saberem bar najglavnije, što nam je 
do sada donijela. Možda se smijem usuditi, da to učinim pred 
Vama, premda se ne mogu podičiti tim, da sam sam išto doprinio 
nauci. Kad sam počeo da izučavam fiziku, bila je spektralna analiza 
tek 14 godina stara, a od onda je do danas ostala predmetom 
najmilijih mi studija: pred mojim je očima njezina velebna zgrada 
rasla i do današnje veličine dorasla, a moja neznatna studija 
»Spektroskop .i najznamenitiji mu vobrerix 
(»Smotra« g. 1887.) bit će jamačno jedna od najstarijih o tom 
predmetu u hrvatskoj književnosti. 
* fi * 
Premda je istraživanje spektra već godine 1672. počelo — a 
počeo ga je veliki Newton; premda su Englezi Brewster, 
Talbot, Wheatstone i Nijemac Fraunhofer u prvoj polovini 
19. stoljeća naše znanje o sunčevu spektru znatno raširili, pada 
rođenje spektroskopije ipak u godinu 1859., kada je Kirchhoff 
našao svoj glasoviti zakon, da svako tijelo apsorbira baš one iste 
zrake, koje izbija kod iste temperature i da je omjer između 
jakosti emisije i apsorpcije za sva tjelesa, što postoje, kod iste 
temperature jednak, naime jednak emisiji crnoga tijela iste 
