108 
je ta nevidljiva Zica. Prenesimo to na zrake svjetlosti, kojima je 
danas kod svih elemenata toéno izmjerena duzina valova. Mi ne 
vidimo atomà, koji titraju, no mi imamo dužine valova svih zraka, 
u koje je smjesa titraja, što ih jamačno izvodi kompleks 
drobnica, koji mi zovemo atom, pak se sada po analogiji akustike 
zadaje prva zadaća iz pojedinih dužina valova, kako ih poka- 
zuje spektar, složiti zajedničku formulu, koja obuhvata sve te dužine 
valova, a onda druga: iz poznate formule izvoditi zaključke o uredbi 
onoga kompleksa, koji sve te titraje izvodi. Balmer je našao prvu 
takvu formulu za spektar vodika — najjednostavniji svih poznatih 
spektara, a Rydberg, Kayser i: RungexPašselrem isko 
su takvih formula za mnoge druge elemente, pak se na oko 
posve nepravilno građeni spektri tih elemenata dadoše rastaviti u 
serije crtà, koje su po stalnim zakonima građene. Pokazalo se 
već do sada, da srodni kemijski elementi imaju slično građene 
serije crtä, da postoje odnošaji između atomske težine elementa i 
njegova spektra. No kako su ta istraživanja danas još u povojima, 
smijemo se tek nadati, da će spektroskop i u ovo najzagonetnije 
biće, koje se zove atom, unijeti neslućenu svjetlost. 
Opet novo područje radu spektroskopa otvorio je holandeski 
fizik Zeman otkrivši 1897. vanredno zanimljivu pojavu, koja je u 
nauci poznata uz ime »Zemanov efekt«. Ako se naime izvor 
svjetlosti (usjana para elementa) namjesti u magnetičko polje jaka 
magneta, pak se sada istražuje spektar njegovih svijetlih crta, poka- 
zuje se svaka spektralna crta razdvojena, jedna ima nešto manju, 
a druga nešto veću dužinu vala od pređašnje jednostavne crte. 
Drugi je Holandez Lorentz pokazao, da se ta pojava lahko pro- 
tumači, ako se uzme, da je ono, što izvodi titraje svjetlosti, nega- 
tivnom elektricitetom nabita drobnica; po otklonu crte od pređaš- 
njega položaja, mogao je odrediti, da te drobnice ne mogu po svojoj 
masi biti drugo nego elektroni, za koje znamo s jedne strane od 
katodnih zraka, a s druge od radija, da su čestice negativne elek- 
tricitete s masom 2000 puta manjom od mase atoma vodika ; kod 
radioaktivnih tvari elektroni sami neprekidno izlaze iz atoma br- 
zinom, koja dosiže brzinu svjetlosti. Ako uzmemo na um, da ima 
spektralnih crta, koje se cijepaju u jakim magnetičkim poljima u 
mnogo veći broj komponenata — do sada odadoše pokusi njih do 
19 — evo umovanjima teoretičara opet novoga područja, da ispituju, 
koliko mora da bude elektrona i kako treba da budu među sobom 
