170 
vegetacione formacije mediteranske flore; razlikuje: a) formacije drveća i 
grmlja i b) formacije bez drveća i grmlja. Treći odsjek: vegetacione forma- 
cije srednjoevropske flore; govori o formacijama ravnice, humlja i brdovitog 
okoliša te o vegetacionim formacijama planina. Treći dio ima naslov: Biljni 
svijet balkanskih zemalja i njegovo razgloblje, pa u svome prvome odsjeku 
govori o horizontalnom razgloblju mezijskog ili balkanskog biljnog svijeta, 
a u drugom o vertikalnom razgloblju vegetacije. Biljnogeografski ubraja 
autor teritorij, koji obrađuje, djelomično »mediteranskom«, djelomično 
»srednjoevropskom vegetacionom području«. Mediteranski dio pripada po 
njemu »egejskoeuksinskoj zoni«, te se raspada u dvije podzone, u »južno- 
rumelijsku« i u »sjevernorumelijsku zonu«. Dio, koji pripada srednjoevrop- 
skom vegetacionom području dijeli se u četiri zone, u »dacijsku«, »mezijsku«, 
»ilirsku« i »panonsku zonu«. Četvrti dio: Historija razvitka biljnog svijeta 
balkanskih zemalja ima poglavlja o starotercijarnom, mladotercijarnom, gla- 
cijalnom, postglacijalnom i recentnom periodu. 
49 većih i 11 slika u tekstu prikazuju reprodukcije sjajnih originalnih 
autorovih snimaka, dok šest koloriranih kartà izvrsno upotpunjuje tekst 
ovoga znamenitoga djela. 
Mjeseca veljače 1910. Dr. Aurel Forenbacher. 
V. Vouk: Einige Versuche über den Einfluss von Aluminiumsalzen 
auf die Blütenfärbung. (Oesterr. bot. Zeitschr. 1908. Nr. 6.) 
Vrtlari su odavna znali crvene hortenzije (Hydrangea hortensis Sm.) 
primjesavanjem ilovaste zemlje pretvoriti u plave. Istom Molisch pokazao 
je prvi, da to pretvaranje crvenoga antokiana u modri prouzrokuju alumi- 
nijeve soli, isto kao i neke Zeljezne soli. Molisch je izvadio svoje pokuse 
tako, da je spomenute soli u tvrdoj formi mjesao sa zemljom. Ja sam 
promjenio taj način u toliko, što sam pružao biljkama aluminijeve soli 
(Kalijev alaum i aluminijev sulfat) u rastopinama. Na taj način mogao sam 
i kvantitativno opredijeliti množinu soli, koja je dostatna, da se poluči naj- 
ljepša promjena crvene boje u modru. Prema izvedenim pokusima djeluje 
1% rastopina najbolje, dočim 3% rastopina djeluje škodljivo (na lišću po- 
javljuju se smeđe pjege). Ne samo kvantitet soli važan je za promjenu 
boje, nego i kvantitet — tako djeluje kalijev alaum bolje nego aluminijev 
sulfat. 
Već je Japanac Miyoshi bio pokušao i sa drugim nekim biljkama 
slične pokuse, koji su djelomično i uspjeli (sa Campanula alliariae- 
folia, Lycoris radiata, Callistephus chinensis). Moji pokusi sa 
Phlox decussata nisu nikako uspjeli. Ovaj pojav, da aluminijeve soli 
kod nekih biljaka mogu promjeniti crveni antokian u modri, a kod nekih 
ne, dade se — pripominjem ovdje naknadno — rastumačiti sa »svojstvom 
izbora« (Wahlvermčgen) biljaka prema kemičkim elementima. Baš za mnoge 
biljke, koje rastu na tlu, bogatu aluminijevim solima, znamo, da tih soli u 
sebe ni malo ne primaju. 
O samom procesu pretvaranja crvenoga antokiana u modri unutar 
stanice i odnosu aluminijevih soli prema permeabilitetu kožnog sloja proto- 
plazme javiti ću nakon dovršenih istraživanja drugom zgodom. Autoref. | 
