171 
V. Vouk: Laubfarbe und Chloroplastenbildung bei immergrünen 
Holzgewächsen. Sitzungsberichte der kaiserlichen Akademie der Wissensch. 
in Wien, Bd. CXVII. 1908. 
Istom Wiesner (Lichtgenuss 1908.) upozorio je na osobitu razliku 
»specifičnog zelenila lišća« kod ljetnozelenog i vazdazelenog drveća. Kod 
| ljetnozelenog drveća poprimi lišće sa potpunim svojim izrastom i specifično 
zelenilo, dok to kod vazdazelenog drveća biva istom u drugoj event. istom 
u trećoj vegetacionoj periodi. Taj pojav možemo lijepo u jesen vidjeti na 
našim jelama i smrekama, gdje već po boji dobro razaznajemo ovogodišnje 
mladice od prošlogodišnjih. Zelenilo mladog lišća postaje na dva načina: 
stvaranjem klorofilnog mastila i umnažanjem klorofilnog zrnja. Pitanje je ali, 
da li su oba ova načina moguća kod vazdazelenog lišća? Ovim pitanjem 
bavi se u glavnom ova radnja, te nam daje vrlo zanimivi rezultat. Akoprem 
naime vazdazeleno lišće već koncem prve godine doraste normalnu svoju 
veličinu, to ipak diferencijacija unutar lišća — umnažanje klorofilnog zrnja 
dijeljenjem — biva i dalje, te završi istom koncem treće godine. Od 23 
vrsti istraživane vrsti većina su konifere. 
Čitavi proces postajanja tamnijeg zelenila kod vazdazelenog drveća 
može se prema izvedenim istraživanjima rastumačiti djelovanjem kompleksa 
raznih pojava, od kojih je najglavnije umnažanje klorofilnog mastila, manjak 
ksantofila (žute komponente) u omjeru prema klorofilu (zelenoj kompo- 
nenti); uvećavanje klorofilnog zrnja djeluju samo nuzgredno. 
Osim ove glavne zadaće obrađena su u ovoj radnji i nuzgredna opa- 
žanja kao: upliv vode na klorofilno zrnje, pronalazak Zimmermanovih 
granula u lišću od nekih istraživanih biljaka i dijeljenje klorofilnog zrnja. 
Kod većine istraživanog vazdazelenog lišća opazio sam uz obični način 
dijeljenja »stezanjem« i dijeljenje po Hartwegia-tipu, koje je nakon opisa po 
Mikosch-u opažano bilo samo u svemu u neko tri slučaja. Opazivši, da pojav 
bijele središnje zone pri dijeljenju po Hartwegia-tipu nije tako rijedak, to 
razlikujem isto kao i Schmitz (kod dijeljenja hromatofora u alga) direktno 
i indirektno (po Hartwegia: tipu) dijeljenje klorofilnog zrnja. Uporedjivanje 
indirektnog dijeljenja klorofilnog zrnja sa indirektnim dijeljenjem stanične 
jezgre, kao što su činili Mikosch i Schaarschmidt sasvim je krivo. 
Dapače idem još i dalje od Schimper-a, što držim, da i Hartwegia-tip 
dijeljenja nije osebujan proces, nego paralelan sa direktnim dijeljenjem, 
nastajući samo pod stanovitim fiziološkim uslovima ili kako sam doslovno 
izrazio: . . . . »dass die beiden Teilungsarten keine entgegengesetzten 
und spezifisch verschiedenartigen Vorgänge sind, deren Auf- 
treten voraussichtlich an bestimmte Bedingungskomplexe gebunden sein 
dürfte«. Pripominjem ujedno ovdje, da je i Küster nedavno (Flora 1909.) 
opažao postanak bijele središnje zone pod stanovitim uslovima n. pr. u 
Knoppovoj rastopini i u rastopinama kalcijeva nitrata. Kiister dapače ide 
dalje od mene, te odbija naziv indirektnog dijeljenja, te tumači postanak 
bijele zone interkalarnim rastom. 
Autoref. 
