173 
prikazano, kako je Stahl pošao sa biološkog, Klebahn sa čisto anatom- 
skog i Devaux sa fiziološkog stanovišta. S tih razloga došlo je do nespo- 
razumka u nomenklaturi. Da se pak dodje do jedinstvene nomenklature, 
predložio sam stanovište, koje je, mislim, najviše opravdano — stano- 
vište razvitka. U tom pravcu nužna je opća obradba lenticela. Prema 
. navedenim tipovima mislim pak, kako sam to naglasio, mnogo je bolje razli- 
kovati: 1. jednostavne lenticele (prijašnji 2. tip), koje sastoje samo 
od plutastih slojeva i 2. sastavljene lenticele (prijašnji 1. tip), koje se 
sastoje od plutastih i neplutastih slojeva. Autoreferat. 
K. Gorjanović-Kramberger: Über Homo Aurignacensis Hauseri. Verh, 
d. k. k. geol. Reichsanstalt. 1909. U posljednje doba učestali su nalazi 
fosilnih ostataka Covjekovih. 12. X. 1909. naden je opet jedan takav ostatak 
(v. Hauser u Combe Capelle-Montferrand u Franceskoj). Prof. Gorjanović 
nije propustio ni tu priliku, da obilježi svoje vlastito stanovište, imajući u 
tome pitanju najviše iskustva. Autor zabacuje posebno ime za nađeni ostatak, 
jer bez sumnje pripada tipu Homo primigenius. Ipak imamo u tom 
ostatku nešto mlađi oblik, koji u mnogome navješćuje prelaz k recentnome 
čovjeku, dakle predstavlja novi stupanj u ljestvici, koja vodi današnjemu 
čovjeku. Dr. J. H. 
Slavko Seéerov; Farbenwechselversuche an der Bartgrundel (Nema- 
chilus barbatula L.). Mit 2 Tafeln. Archiv fiir Entwicklungsmechanik der 
Organismen. Bd. XXVII. 1909. Principi: direktne prilagodbe organizama 
na vanjske Zivotne prilike, darvinizma te lamarkizma sigurno su glavni 
faktori pri postajanju novih oblika. Vodi se već dugo jalova teoretska pre- 
pirka, koji od tih principa je glavni princip. U toj prepirci se samu prirodu 
najmanje pitalo, a što znači eksperimentirati, nego prirodu pitati? Ide se što 
više tako daleko, te se tvrdi. da se pitanje o postanku novih oblika u opće 
direktnim putem, dakle opažanjem i eksperimentom i ne da riješiti. Takova 
je tvrdnja svakako preuranjena i može samo loše, zaustavljajući djelovati 
na napredak istraživanja. 
U novije se doba sve to većma osjeća potreba točnijih istraživanja u 
tome smjeru, prema tome se i radi — i ne bez uspjeha. Ne može se tvrditi, 
da se radnjama, kao što je ova, o kojoj ćemo govoriti, može brzo i sigurno 
čitava prepirka obustaviti i istina za uvijek postaviti. To su samo mala 
zrnca, a svako je mali prilog riješenju spora. Mnogo i mnogo slučajeva 
valja potanje istražiti, analizirati, da uzmognemo stvoriti sud o ulozi poje- 
dinih faktora pri postajanju novih oblika. U bečkom bijološkom pokušalištu 
(„Biologische Versuchsanstalt in Wien“) već je čitav niz istraživanja te vrste 
proveden (o radu i važnosti toga zavoda govoriti ćemo“ na drugom mjestu), 
U radnji, koju eto prikazujemo, pobilježeni su rezultati raznih pokusa 
o adapciji jedne vrste čikova (tivuške) s obzirom na boju podloge. Sam 
objekt je vrlo povoljan, jer pokazuje veliku adaptivnu sposobnost. Prema 
tome, da li je podloga svjetla ili tamna ili bojadisana, mijenja i tivuška svoju 
boju. Tako biva na žućkastoj podlozi izrazito žuta. Životinja sadrži naime 
osim tamnoga pigmenta još i drugojačije bojadisane, koji već prema boji 
