>, 
kutima okužena „celi se dan trebi“, za nekoliko dana se posusi i 
napokon pogine. Treba ju metnuti u drugu ,snažnu“ (čistu) krletku, 
a onu, koja je zaražena s tekutima ;s kropom“ (vrelom vodom) 
popariti. 
| Da bude krletka .Cista, treba je mazati Zivim srebrom, koje 
je pomiješano starim salom. Tko tako radi, siguran je da „nesnaga“ 
neće doći, ako pak dođe, brzo će poginuti. 
Ako je zeba ,napuhnjena“, ima se gledati ,kosak“ povrh 
repa, da nema možda ,mozol“ (čir); ako ga ima, prereže se ška- 
ricama i istisne i tišti tako dugo dok dođe „sukrvica“. Onda se 
rana namaže s duhanom ili se tučenom solju ,zasiplje“; „zdrav 
hoche Tich biti, ar y ov beteg akosze nepazi more pogiblyen biti.“! 
U ono doba, kada je živio grof Oršić bila je zeba u nas po 
gospotskim i građanskim kućama svakako najmilija ptica — pije- 
vica, dok sada spada među rijetke pijevice, no zato nam je ipak 
mila i danas kad nam se javi svojim zvonkim glasom, kad još šuma 
nije izlistala, naviještujući nam, da zima izumire u proljeću. 
Mila nam je zeba među drugim pticama — pijevicama u dolu 
i gori, ali je mila i šumaru, lugaru, lovcu, a navlastito planinaru, 
kojega po našim planinama prati tako visoko, kako se visoko is- 
pinje bukva. 
KL 
Stara porodica grofova Oršića Slavetićkih dala je 
našoj knjizi prirodopisca-ptičara, dok nam je još starija porodica 
grofova Vojkovića-Vojkffy-a rodila jednoga hrvatskoga tioristu, 
kojega se herbar do dana današnjega potpuno sačuvao. 
Bio je to Franjo grot Vojković-Vojkffy Klokočki, sin 
grofa Sigismunda i grofice Jelisave, rodjene pl. Malatinsky. 
1 Uz put spominjem, da je grof Oršić u IL izdanju štampao knjigu: 
»Vrachitel betegujuche sivine. Vrachtva za rogatu marhu, kermke, y mla- 
dinu... Na obchinsku haszen. Vu Zagrebu stampana vu Novoszelskoj stam- 
pari 1799.« Ovo dijelo ima 130 stranica, a na kraju »Kazitel dugovany vu 
ove knisiczc zadersaneh«, koji se dijeli u 165 odsijeka. Prvo izdanje napisala 
je J. G. O. R. G. Z. (Josipa grofica Oršić rodjena grofica Zieh y), dok se 
na drugom izdanju pribilježio grof Oršić ovako: F. G. O. K. Z. (Franjo 
grof Oršić, kanonik zagrebački). U »Pripomenku« piše: ... »znassla se je 
jedna poglavita, ter orszagolybna perssona pred nekulikemi letti, koja kni- 
siezu jednu van dala je zadersavajuchu vrachtva proti vszakojachkem mars- 
sechem Betegom, kajti pako rechena kniga lyubitele nassla je natuliko, da 
nyu vech tesko dobiti je, zatho drugi pun veszelya drage szvoje 
domovine polag moguchnoszti naime pako sziromakom pomochi, iz 
nova van dal je, ter nekoja pridal«. 
