. Crnokrug (Vipera ammodytes, Latr.) 
u Dubrovatkom muzeju. 
O zmijama što živu u Dubrovniku i u dubrovačkoj okolici 
pisao sam više puta. O kravoscu (Elaphis quatuorlineatus, Lacćp.) 
pisah u »Glasniku« 1898. godine!. O našim zmijama u opće kažem 
u »Srđu« godine 1904. a u jednoj posebnoj brošuri, pisanoj u 
talijanskome jeziku, bavim se o jedinoj našoj otrovnici, biva crno- 
krugom (riđovkom, poskokom), i to nada sve radi krasnoga živoga 
primjerka, kog muzej čuvaše nekoliko godina nazad. 
Ovaj zanimivi primjerak prestane živjeti ove godine dne 27. 
jula, to jest nakon gotovo punih dvadeset godina od kada je u 
muzej donešen bio (7/VIIIL 1890). 
Zmija bijaše uhvaćena u dubrovačkoj okolici i bila već vrlo 
dobro odrasli i veliki primjerak muškarca; muzej ga primi ujedno 
sa jednim drugim primjerkom ženskog spola, koji pogine nakon 
malo doba svog sužanstva. 
Ove dvije zmije bjehu sasvim raznovrsne ćudi, kao no što su 
bile i raznovrsne šare, jer je muškarac imao lijepu fondamentalnu 
boju tamno sivu, dok je u ženke vladala krasna izabelinska svijetla 
boja. Što se tiče ćudi, prva je od ovih zmija bila relativno mirna, 
dok druga uvek nemirna i srdita, neprestano se rvala, da se izbavi 
sužanstva, da izađe iz prostrane staklene krletke, gdje su skupa 
obe zmije namještene bile. Ona uvijek zvisdaše, naperivši tijelo da 
ujede, netom bi se koja osoba krletki približila, dapače je u svome 
bjesnilu i u sam zrak ujedala. Miševe ili ptičice, što bi u krletku 
stavljao, naljučena bi odmah ujela, a nikada ih pojela, to bi učinila 
sveđ njezina drugarica, koja bi obratno na jednoj ploči usred 
krletke, zavijena u kolaču, mirno stala, kao da čeka drugaričin lov, 
i rekbi ćudeći se joj, zašto ne jede i zašto je uvjek tako nemirna. 
—- Tako, u bjesnilu plava zmija trajala sve do studenih dana go- 
dine, dok pade u mrtvež, iz koga više ne izađe. 
1 >Glasnik« br, 1—5.. p, 1—13. 
2 Dubrovačke zmije, p. 782—788.; 851—855 i 988—993. Ur. 
