— Poginuvsi plava zmija, ostane u krletki mrka, biva mu- 
škarac. Ovaj bijaše, kako se reklo, mirnije ćudi, u rijetko bi se za- 
bijesnio, nego samo, kada bi ga na koji način naljutio, da vidim, 
kako ujeda. Ne imajući više svoje drugarice, da mu miševe ili pti- 
čice ubija, sila mu je bila, da se sam na taj posao odluči, ali kako 
opazih, svoj mu ugriz ne bijaše ikada ubitačan, aktivan, kao što je 
bio bivše zmije, jer rijetko je bilo, da ujedeno živinče, u malo ča- 
saka pogine. 
Prvih godina mnogo je ova zmija jela preko ljetnog doba ; 
mali miševi i ptičice bila je njezina obična hrana, a najmilije su 
joj bile uvjek pretile grmuše (Sylviae). Kušao sam joj davati i 
goveđega mesa, ali uzalud; samo je jedan put prevarih ! U rijetko 
je vode pila, ali tada obilato, osobito s pramaljeća. Prvih godina 
mijenjaše kožu do tri ili četiri puta kroz ljeto, dok posljednjih go- 
dina po dva puta, a koje godine i samo jedan put. 
Tekle tako godine, a zmija se sve to veće obiknivala suZan- 
stvu, te napusti i ono malo bjesnila, što bi je kadkad spopalo, kada 
bi je naljutio, tako da, malo po malo, od mene se pusti i rukom 
hvatati, (stvar koju, dakako, ne dopustih ikada, da drugi učine) i 
to baš usred ljeta, kada su zmije u najvećoj živahnosti. Posljed- 
Njih godina malo je jela, dapače ni polovinu onoga, što bi pojela 
u prvo doba, a usprkos toga svake je godine to više debljala, a 
kroz zimske mjesece ni malo mršavila. 
* 
>» * 
Prvih godina jedan dan zmija pobjegne iz svoje krletke. To 
je bilo baš pramaljeca 1893. god., a Dubrovnik spravljao svečanosti 
za otkriće spomenika svome pjesniku (Gunduliću. — Pošto ja bijah 
jedan od članova dotičnog komiteta, neki dan će me doći tražiti 
za nekoju prešnju radnju, što se morala onaj isti dan izvršiti. Ja 
taj čas bijah u muzejskoj radionici pred otvorenom zmijinom krletkom 
i pružao sam zmiji hranu: neke miševe i ptice, što sam bio donio. 
Čujući poziv i znajući o čemu se radi, a da se što prije nađem na 
mjestu gdje sam potrebit bio, časom bacih miševe i ptice u krletku, 
a u nesvjestnici, ne sjetih se, da je zatvorim sa svojom gvozđenom 
rešetkom, te tako krletka ostane gore sasvim otklopljena. 
- Kada sutra dan stignem u radionicu, sa mojim velikim izne- 
nadjenjem opazim, odma krletku otvorenu i praznu; zmija bijaše 
pobjegla! U onome neugodnome času stanem mišljeti kamo da 
