24 
Augusta mjeseca ove iste god. 1398, primih još jednog crno- 
kruga iz naše okolice; zmija bješe gotovo plave boje, kao i bivša 
ženka (dakle »Plavokrug«, po nomenklaturi naših seljana) i 
stavih je u krletku zajedno sa prvom zmijom. Zmije se odmah 
sprijatelje, tako da noću spavahu uvjek jedna na drugoj ; ali danom, 
nova si zmija ne davaše mira, mučeći se bez duška, da ma kako 
iz krletke izađe. Hraniti se ne htjede, premda je ljuto ujedala mi- 
ševe ili ptičice, te tako malo po malo veoma omršavi i ne pri- 
žive ni ona zimskome mrtvezu. 
x 
Tako opet ostane u krletki sam muskarac. Ovaj, kako se 
reklo, relativno mirne ćudi, obilno se isprva hranio, pa za to svake 
godine i to više debljao. Rado je u prvo doba miševe ubijao, dok 
poslije, pošto se uzlotri, volio ih je mrtvih. Ptičice žive nebi ni do- 
takao, prem da ih je očito pretpostavljao miševima. Kako i gore 
dotaknuh, zadnjih je godina sve to manje ijo, a usprkos toga ne- 
običnu, barem za naše krajeve, dužinu dostigao, tako, da kada po- 
gine, bilo mu je gotovo metar duljine. Šare mu bjehu krasne, 
osobito, iza kako bi kožu svukao, tijelo bi mu se blistalo kao iz- 
vjetljeni ocal. Karakteristični hrbatni tamni pas, sastavljen od kosih 
četvorina i oprubljen crnim i bijelim prugama, vrlo je lijepo isgle- 
dao, dok pobočke, našarane takođe crnim i bijelim, pokazivale se 
oku, kao nekim ugodnim vezom nakićene. Nosni veoma dobro 
izbočeni ro čić svjedočio je pako vrstu zmije. 
Tijekom vremena, kako sam kazao, lijepo se zmija prilagodi 
sužanstvu i pusti se rukom hvatati, našto je obiknuh, malo po malo 
počamši u zimsko doba, kada bješe u najmanjoj živahnosti. Osim 
prvih godina, u zimskome mrtvežu nije stala, niti u svojoj lijepo 
napravljenoj ložnici prebivala ; to bi učinila samo kada bi zavladalo 
kakvo ružno vrijeme, ili kada bi (i koji dan prije) osjetila kakvu 
izvanrednu zimsku oluju. Netom bi pa vrijeme na bolje okrenulo, 
eto ti je vanka, savjene na svojoj ploči; tako mi ova zmija bješe 
kao neka vrsta barometra, koji bi u rijetko falio. 
Jeli me naša zmija raspoznavala između osoba što bi dola- 
zile u radionicu, da živinu gledaju, ne bi znao za sigurno šta reći; 
stalno je, da bi se kao veselila, kada bi k njoj došao, te približivši 
se staklu krletke, naperene glave lijepo kroz staklo gledala, jesam 
li štogod donio da jede, a osobito pa kada bi gladna bila. Ovo 
